30 
G. B. Barth 
saaledes som jeg har havt Anledning til, sammenligner en 
Mængde f. Ex. et halvthundrede Hunner fra Vaaren med et 
lignende Antai Hunner fra Hosten, vil den omtalte Forskjel 
iVaar-og Hostdragten vise sig ganske umiskjendelig. Dette 
antyder, at ogsaa Hunnerne ligesaavel som Hannerne fælde 
hele Sommeren igjennem, om ikke allerede den blotte Analogie 
fra Hannerne var tilstrækkelig til at antage dette. 
2. Fjeldrypen (Lagopus alpina). Paa samme Maade 
som foregaaende Rypeart i sin Udbredning retter sig efter 
Birken, er Fjeldrypens Forekomst indskrænket til de Steenure, 
der hoit ovenover Trægrændsen strækker sig blaanende langs 
henad de bratte Fjeldsider, fra hvis overste Dele, der nu som 
lodrette Yægge og spidst opragende Horn staae igjen ovenfor 
Uren, de engang ere styrtede ned. Stundom ere ogsaa disse 
gjenstaaende Yidner om Fjeldenes oprindelige Hoide selv 
nedramlede; Steenmasserne naae da lige op til det Overste 
af Fjeldet, der i dette Tilfælde som en sjelden Undtagelse 
kan frembyde Jægerens Fod en ubetydelig Flade tilAfvexling 
» 
fra hans moisomme Gang op og ned og frem og tilbage. I 
de bratte Urer med sidstnævnte Beliggenhed har jeg stedse 
fundet de fleste Fjeldryper; de sidde da fordetmeste op imod 
Urens overste Deel eller strax nedenfor det Sted, hvor den 
begynder at tabe sin Steilhed og gaae over i Fjeldtoppens 
fladere Deel. Sjeldnere sidde de oppe paa denne selv. El- 
lers træffes Fjeldrypen i næsten alle Urer, der naae op til 
den nævnte Hoide, og da saadanne ere almindelige overalt i 
F j eldene paa samtlige Oer i dette bjergfulde District, hvoraf 
den storste Deel naaer op over 1500 Fods Hoide, kan Mæng- 
den af Fjeldryper i Lofoten og Vesteraalen næppe være mindre 
end af Dalryperne, omendskjont hine, der ere mere jevnt 
fordeelte over alle Fjelde i det hele District og desuden langt 
vanskeligere at komme til, aldrig sees i saa store Masser paa 
