26 
G. B. Barth 
lotte at komme paa Skud. Men da har jeg rigtignok som en 
Undtagelse fra hvad jeg ovenfor har sagt angaaende Rypernes 
Skyhed, forsaavidt Grunden dertil pleier at soges i Yeirligets 
Beskaffenhed., lagt Mærke til, at de paa denne Aarstid ere 
betydelig spagere, naar de i mildt Solskinsveir om Eftermid- 
dagen sidde rolige paa Stenene og Tuerne, hvor de robe 
deres Nærværelse ved foranforte „gak gak gak ka ka ka ka 
a a a a a.“ Bonderne sige da, at de ere solblinde, medens 
dens sande Grund vel er den, at de nodig ville afbryde deres 
velbehagelige Rolighed og derfor i det Længste blive sid— 
dende. Stundom sees da Hunnen ved Hannens Side paa 
samme Steen; men ialmindelighed ligger den et Stykke der- 
ifra nede paa selve Marken. Fra den Tid af, da Parrene 
have begivet sig til deres respective Klækkesteder, er der 
foregaaet en pludselig Forandring med dem. Deres forrige 
Skyhed er med Eet forsvunden, og man kan nu gaae lige 
ind paa dem, forend d$ flyve eller springe afveien. Yed at 
benytte sig heraf vilde Jægeren kun handle mod sin egen 
Interesse, da han er sikker paa, naar Hosten kommer, at 
finde en heel Familie paa 18 til 20 Stykker der, hvor han 
om Foraaret har bemærket et Par. Efterat Ryperne have 
parret sig, blive ikke faa Hanner tilovers, der ingen Mager 
kunne erholde, rimeligviis fordi Hunnerne ere mere udsatte 
for Odelæggelse af Rovdyr og Rovfugle, saa at der af disse 
blive færre tilbage. Disse solitaire Hanner soge nu at for- 
drive Sommeren saa godt de kunne ved at slaae sig sammen 
i Selskaber og opsoge en beleilig Trakt, hvor de kunne være 
nogenlunde alene, ligesom de vilde undfly Synet af deres 
favoriserede Medbeileres Lykke. Paa saadanne Enkemænds- 
selskaber kan man undertiden faae Leilighed til at gjore sig 
en fornoielig Jagt under en Aarstid, da man ellers pleier at 
lade Ryperne i Fred. Jeg har engang paa en liden kratbe- 
