Zoologisk Reise i Lofoten og Vesteraalen. 3 
5. Landornen (Falco fulvus). Af henved 40 Orne, 
som jeg har seet bragt til Fogden for Skudpræmiens Skyld, 
have kun to eller 3 været Landorne. Dog er dette ikke 
nogen sikker Maalestok til Bedommelsen af Landornens Sjel— 
denhed i Forhold til nedenstaaende Art, da hiin, der niere 
opholder sig paa det Indre afOerne, ikke i samme Grad bli- 
ver efterstræbet som denne, der fordetmeste holder sig langs 
Kysterne, ved hvilke det alene er, at Jægerne færdes. Dens 
Næring bestaaer fast udelukkende af begge Rypearter, hvorpaa 
den ialfald i Vesteraalen ikke lider nogen Mangel. Ulige 
hyppigere end denne er alligevel 
6. Havornen (Falco albicilla), der er Ogruppens al- 
mindeligste Rovfugl. Jntet er sædvanligere, naar man reiser 
langs Oerne, end at træffe denne Rover siddende roligt paa 
en Holme eller paa Klipperne nede ved Stranden, dorsk hvi- 
lende efter holdt Maallid eller speidende frit og opmærksom 
omkring efter nogen ny Gjenstaud for dens Gridskhed. Ved 
de foromtalte Fuglebjerge samler den sig i hele Sclskaber, 
og man seer ofte indtil en halv Snees Stykker paa een Gang 
at svæve med rolig Majesæt meltem de mylrende Sværme a f 
Alker og Lunde, blandt hvilke de tage sig ud som vairdige 
Herskere i en Republik fuld af Liv og Travelhed. Dog er 
deres Herredomme usurpere! og deres Magt frygtet, hvorfor 
de som alle Ursurpatorer kun ved Vold og Tyranni formaae 
at opretholde den. Skjbndt omringede af tætte Skyer af disse 
Sofugle , magte de dog ikke at gribe en eneste af dem i 
Flugten; dertil ere disse dem for hurtige, og lade i deres 
piilsnare Flugt Ornen langt tilbage. Men naar det behager 
den, behover den kun at skyde sig ned paa en af de hvide 
St 
Kroppe, der i tatlbs Mængde hvile paa Klippen, medcns de 
ovrige omsvæve samine, og den har da strax saa fed en 
Steg, som nogen Fraadser kan forlange. Strækker denne 
1 * 
