2 
G. B. Barth 
synligst, uden at jeg derfor drister mig til at opfore sidst- 
nævnte Art paa min Fortegnelse. 
F a lc o. 
1. Jagtfalken (Falco gyrfalco) har jeg vel hverken 
selv seet eller hort omtale. Men da det ved Slutninger, hen- 
tede saavel fra dens Næring, der hovedsagelig bestaaer i 
Ryper og Sofugle, som fra dens Forekomst ellers, idet den 
findes over hele det nordlige Norge, ikke kan betvivles, at 
den jo ogsaa, om end kun sjelden, er at træfle paa Lofotens 
Ogruppe, har jeg ikke villet undlade at opfore den her, 
overbeviist om, at fremtidige Undersogelser ville stadfæste 
denne Antagelse. Jeg tvivler end ikke paa, at den jo har 
forekommet blandt de af mig observerede Falke, og at kun 
disses Skyhed og Vanskeligheden af paa storre Afstand at 
skjelne den fra Duehogen, med hvem den paa det Nærmeste 
har Sldrrelse og Farve tilfælleds, har været Skyld i, at jeg 
ikke har kunnet gjenkjende den. 
2. Pilegrim sfalken (Falco peregrinus), let gjenkjen- 
delig paa dens Slorrelse, der staaer midt imellein Jagtfalkens 
og Smaafalkenes, har jeg kun seet 4 til 5 Gange paa Has- 
seloen under dens Jagt paa Ryper og Sneespurve, et Par 
Gange endog ganske nærved, men uden Anledning til at faae 
den skudt. 
3. Steen falk en (Falco lithofalco) er sjelden i Lofoten, 
mindre sjelden derimod i Vesteraalen, hvor den dog heller 
ikke kan siges at være almindelig. Anfalder Bjerketrosten, 
Snespurve og Piplærker. 
4. Duehogen (Falco palumbarius) har omtrent samme 
Udbredelse som foregaaende Art og lever fordetmeste af 
Ryper, som den ofte sees med Pilens Fart at eftersætte, men 
sjelden at indhente. De fleste dræber den vel paa Marken. 
