118 
Th. Kjerulf 
optræde uforfalskede og uden Tilsætning, da forekomme de 
det forvænnede Sind usmagelige. Men det bliver alligevel cn 
Nodvendighed ved geologiske Undersogelser at lade Iagtta- 
gelser gjælde for det, de ere, at gjengive Forholde tro i 
deres eget Lys, og ikke at lade deres Linier fortrukne speile 
sig paa det krumme Speil, som Theorien ofte holder op for 
dem. Det bliver altid Tilfældet, at den stedse fremadskridende, 
vtd de mathematiske Videnskabers Tilslulten exaktere Lnder- 
sogelse i Geologten behover bestemte Fond af blot og bar 
geognostiske Iagttagelser. Uagtet derfor næsten enhver ge- 
ognostisk Undersogelse, fbrend den kan bringes til et bestemt 
Resultat, fbrst behover den chemiske Bearbeidelse, er det dog 
et stort Misgreb ganske at ville nedtrykke det store geo- 
gnostiske Fundament med de chemisk vundne Explicationer. 
Enhver dygtig Chemiker vil have opdaget, naar han fra sit 
Laboratorium vendte sig ud til den mægtige Fjeldnatur — 
forudsat, at han havde Oie ikke blot for det Minuliose, der 
indeslultes i et enkelt Mineral, men ogsaa for de store Træk, 
der tale gjennem Massernes Ordning og hele Bjergarters Ka- 
rakterer — at han ikke strax har fimdet sig tilretle overalt, 
hvor han dog havde medbragt Forklaringen. Af det naturlige 
Forhold selv reiser sig den Strid mellem Clierni og Geologi, 
der saa mangfoldig varieret har fundet Sted mellem Mænd af 
de forskjellige Fag, eller hos et og samme Individ, der ikke 
* vidste at udskifte Stemmeretten og lade hvert Fag faa sin. 
Men enhver Strid er frugtbringende. Nye Kræfter komme 
under den til at rores, og et eller andet Resultat vindes dog, 
om end kun et negativt. Det Uheldhringende er kun at ville 
slutte for snart fra det Enkelte til det Almindelige. Naar 
man har udfundel Tilgangen ved cn enkelt Proces og har 
læst Præget deraf i Naturens Aasyn ved enkelte bestemte 
Forholde, da har det været Misgrebet, at den opstillcde Theori 
