Om Forh. v. Monzoni og Predazzo i Sydtyrol. 121 
sammenholdt med Itvad vi skulde vide eller ville vide, altid 
bliver ringe og ofte usikker. 
Saadanne Betragtninger maa, synes mig, paa en forste 
Vandring i Sydtyrol, dette navnkundige Stridsfeldt, hvor saa- 
mange Geologer og Chemikere fra den storartede Naturs 
pragtfulde Opslutninger have hentet de srnaa Vaaben mod 
hinanden, naturligt paatrænge sig enhver Geognost, af hvilket 
Parti han end er, — eller om han er af aldeles intet Parti, 
men det er ham kun om Sandheden og om et tydeligt Begreb 
at gjore. Mine idetmindste vare de under Vandringen over 
Seisseralp, hvor jeg forst betraadte de især siden Leopold v. 
Buchs Arbeider saa besogte Omgivelser af Fassa og Fleims. 
Bet er hos enkelte Geologer en slet opfattet Hoiagtelsens 
Art den at ville indtil det Sidste kjæmpe for hver enkelt af 
Mesterens Anskuelser, naar han selv i sit Udkast over Naturen 
kun har brugt dem som en Stemning over det Hele, medens 
Linierne i Billedet forbleve uforfalskede. Det er for de Yngre 
en langt værdigere Efterfolgen i Mesterens Fodspor, om de 
kunne finde det Liv og den Bigdom i Forholdene, og uagtet 
alle Forudsælninger behandle dem med den sanddru Varsom- 
hed, der giver Fremstillingen det rette Liv. Det maa for 
Enhver, der er istand til at folge Gangen af en geologisk 
Fremstilling og samle de deri givne Træk til et Billede, være 
paafaldende, hvor klart og bestemt og levende dette fremtræ- 
der i de v. Buchske Skildringer af Sydtyrol — saaledes at 
den Fremmede ganske kjender sig igjen paa Stedet ved Er- 
indringen om det Billede, han kun fik gjennem Fremstillingen. 
Theorien modificeres eller falder med Tiden, men Billedets 
store Træk forvidskes ikke, fordi der er en vis Kausalforbin- 
dclse mellem Forholdene, som ikke undgaar Mesterens, skjont 
altfor ofte den ivrige Discipels Blik, og naar denne er grebet, 
da er dog Billedet grebet i sit Væsen. Dette gjælder ikke 
