Om Forh. v. Monzoni og Preclazzo i Sydtyrol. 129 
optræder sjelden Quarls som Carneol i Blærerummene; men 
dette er et ganske andet Quartsens Forhold, 
Jeg har paa mangfoldige Steder fundet Augitporphyrerne 
i noie Forbindelse med Mandelsten, Brecie og Tuf, og maa 
ganske underskrive det af de Trinkerske Iagttagelser udgangne 
Resultat, at den egentlige Melaphyr kun har en ringe rumlig 
Udstrækning i Forhold til Melaphyrbreccierne og de dole- 
ri tiske Sandstene. 
De au gi tiske Tuffe staa, forsaaavidt de hyppigt be- 
dække Augitporphyren, i samme Sammenhæng med denne 
som de rode Sandstene med Quartsporphyren. De ere begge 
fremgangne af Porphyrerne. L. v. Buch bemærker, at den 
rode Sandsten hænger i den Grad genetisk sammen med 
Quartsporphyren , at udmærkede Geognoster have betragtet 
Porphyren som en Sandstenen underordnet Bjergart, og at 
erfarne lagttagere have med fuld Ret kaldt den Porphyrens 
Angiver. Det samme Forhold bestaar mellem de saakaldte 
doleritiske Sandstene og Augitporphyren. De ere disses 
Tuffe. Et andet geologisk Sammenhæng mellem disse Bjerg- 
arler vil i Tyrol ingen Geognost opdage. Det er med Skikter 
af denne „doleritiske“ Tuf, at de pctrefaktologisk mærkelige 
Wenger- og Cassianskikter vexle, i hvilke v. Klipstein har 
sogt en Repræsentant forLias. Man har ogsaa brugtBenæv- 
nelsen Ilalobie-Sandsten. v. Buch ogMurchison have erklæret 
dem for Tuffe — med de Modificationer i Begrebet som den 
mere plutonske eller mere vulkanske Theori fastsættcr — og 
med dem maa alle Geognoster samstemme, der have iagttaget 
submarine Tuffes Forholde. Med Hensyn til Forvirringen ved 
Cassianskikternes petrefaktologiske Opforelse gjælder Murchi- 
sons simple Bemærkning, at de saakaldte „St. Cassian-Forste- 
ningcr samles i Bække, der styrte ned fra Jura- og Trias- 
9 
