130 
Th. Kjerulf 
dannelsers Iloider, w som et Fingerpeg for Petrefaktologer og 
som en Advarsel mod Samlere. 
Kalk og Dolomit folger som Juradannelsernes Repræ- 
sentant. Betegnes, som paa det af den geognostiske Forening 
over Tyrol ogVoralberg udgivne udmærkede Kart, de forrige 
Kalkskikter som midlere Alpekalk, bliver delte Led ovre Al- 
pekalk. Kalken bar Jurakalkens skjonne Consistents og er 
ofte krystallinisk. Doloiniten er længst bekjendt af v. Buchs 
anskuelige Beskrivelse. De karakteristiske Druser af Bit— 
terspath optræde imidlertid ikke altid, hvor Kalken er allerede 
dolomitiseret. Det overalt tydeligt udtalte Forhold mellem 
den ovre Alpekalk og den derhen horende Dolomit paa den 
ene Side og Augitporphyrerne paa den anden bragte naturligt 
den store Forsker til at slutte til Doloinitens genetiske Sam- 
menhæng med de sidstnævnte. Og neppe vil en saadan i 
Naturen selv udtrykt Sammenhæng kunne undgaa nogen sam- 
vittighedsfuld og fordomsfri Gjennernforskning, ihvorvel Hy- 
pothesen om Kalkens Doloinilisation ved i den indtrængende, 
med de augitiske Porphyrer folgende, Magnesiadampe allerede 
fra forste Haand synes vovet. Saalænge imidlertid de natur- 
lige Forholde forblev uforvandskede, kunde Hypothesen gjælde 
som et Fingerpeg til Forklaringen af en paavist Forbindelse 
mellem de to Bjergarter. Men hvor ofte have ikke Forhol- 
dene under ivrige Disciplers Hænder maattct lide for at 
understotte end mere phantastiske Udsinykkelser af den op- 
rindelige Theori! Murchison erkjender, at Dolomitisationens 
Aarsag har virket ikke alene i lodret og skraa Retning, men 
ogsaa over store Strækninger horizontalt, forandrende hoiere 
Skikter og ladende de derunder sig befindende forholdsvis 
uforandrede. Delte Forhold, der r.eppe kan undgaa Iagttagere, 
er erkjendt af flere ældre og yngre Forskere. Man har deraf 
villet udlede Dolomitens Dannelse paa Stedet selv ved Nedslag. 
