Om Forli. v. Monzoni og Predazzo i Sydtyrol. 137 
Det blev imidlertid en folgcnde Dags Undersogelser over- 
ladt at give hin Forsker Ret. 
Syeniten er snart af grovere, snart af finere Korn; hyp- 
pigst er den sidste. Med Augit eller dunkel Ilornblænde og 
graa til graaliglivid labradorisk Feldspath i inderlig Forening, 
hist og her et Blad af tombakbrun Glimmer. Den grovkor- 
nigere har mindre Hornblænde, der ligger enkelt i blaalighvid 
Feldspath. Denne bliver ved Forvitring smudsigfarvet, Horn- 
blænden ubestemt gronligbrun, hele Stenens Farve forandret. 
Partivis og gangformig er i denne Syenit en anden Varietet 
indesluttet — den graa Feldspath forsvinder for en mere 
grbnlig, og en Art Diallag gjor Stenen gabroartig; tombak- 
brun Glimmer synes dertil noget hyppigere at være tilstede. 
En mere karakteristisk Art af Gabro, som Vigos Mineral- 
handlere forevise, kunde jeg ikke finde anstaaendc. Monzonis 
Syenit er forresten allerede ved sin Labrador gabroagtig — 
og kommer dertil Augit, bliver den en Diabas, om man vil 
lægge Vægt paa Varieteters petrographiske Klassification. Med 
de sidst beskrevne Afændringer findes dunkelgronne serpen- 
tinartede og chloritiske krumstraalige Stykker. Jeg har siden 
truffet disse med Speilflader paa Spalter i de augitiske Af- 
ændringer af Syeniten. 
Med Moie klatrer man over de lost opstablede Blokke 
paa Styrlningerne op under den steile Klippe, hvor de fra 
Monzonis sydlige Affald kommende, her udnaaende, isolerede 
Kalkskikter ere orngivne af Syeniten. De ligge her mellem 
Syenitmasserne med en temmelig horizontal Skiktning. Kalk- 
partiet udkiles synligt mod Dybet. Fra de forskjellige Punkter 
af denne tværs over Monzonsyeniten gaaende Mannorzone, 
eller af disse Stykker af Jurakalken, har jeg optegnet for- 
skjellige Skiktstillinger. De ere regellose. Grændselinien 
selv kan man paa dette Sted ikke komme nærmere end til 
