Om Forh. v. Monzoni og Predazzo i Sydtyrol. 139 
indklemte Marmorskikter, og derefter længer vestligt mod 
Palle rabiose sort læt Augitporphyr med smaa skarptudskilte 
Augit-Krystaller, der opbrod som 4—8 Fod mægtig Gang i 
den finkornige Syenit. Stroget syntes nordligt. Denne Gang- 
masse omsluttede Fragmenter af storkornig Syenit. Man kunde 
medtage derfra Prover i de skjonneste Haandstykker. Augit- 
porphyrer gjennemsætte altsaa virkelig Syeniten. Dennes 
augitiske Afændringer lode allerede ane dette. 
Studer omtaler Basaltgange længer nede ved Kalken i 
Toal della foglia. Jeg har der seet Grændselinien mellem en 
saadan augitisk Gang og det skjonne kornige Marmor, der 
maaske er dolomitiseret som „Predazzit,“ men ved mineralo- 
giske Karakterer ikke viser sig dolomitisk. Det bruser stærkt 
for Syre, medens den sædvanlige Dolomit ikke bruser. Ogsaa 
her findes ved nogen Sogning Kontaklmineralerne. Længer 
ned stoder man i Dalen paa de her tildels ganske decompo- 
nerede storre Masser af den i Udkastet over Monzoni beteg- 
nede Augitporphyr, der stryger op mellem Palle rabiose og 
Sasso di Loch. Hoiere derimod paa en af Heldsiderne, for 
man naar Toal della foglia, er det bekjendteste Findested for 
Pleonast, paa Grændsen af de indsluttede Kalkleier. Moder- 
stenen for Pleonasten er den samme gronlige haardere, som 
ogsaa fandtes under Opstigningen paa Nordsiden, og som 
nærmer sig Batrachit. Pleonasten selv i skjonne Druser, fast 
altid dog med et brunt Overdrag, og hyppigt finder man 
Octaedrene omvandlede til Speksten — Klipstein bemærker, 
især de storre Krystaller. Disse vare altsaa de mest skikkede 
for Pseudomorphosen. Derhos lignende Pseudomorphoser 
efter Fassait. Endelig de dunkelrodlige perlemorglindsende 
sexsidige Tavler af Brandisit (Breithaupts Disterrit) og af en 
smaragdgron Glimmer i samme Grundmasse. 
