144 
Tli. Kjerulf 
mellem de overalt nogne Fjeldvægge, hvor kun enkelte skjonne 
Alpeblomster finde Fæste, kun den samme lyse Kalk, hvori 
de augitiske Masser ikke opsætte. Deere enten alle afskaarne 
eller omboiede, som en af dem, eller de have trukket sig 
langs de mod Norden udstyrtende hinsidige Kalkvægge, og 
ere forblevne skjulte under Uren» 
L. v» Buch har altsaa Ret, naar han har formodet Augit- 
porphyr paa Monzonis Hoider. 
Jeg steg atter ned og fulgte den lille Ryg — collar del 
large — mellem Monzonibækken og Crepo Ziegelan. Overst 
flade Kalkskikter. Derunder de rode Kalksandstene med ube- 
stemmelige Muslingaftryk paa de med inegen solvhvid Glimmer 
besatte Skiktpladcr, forst 40° S 12. 2, saa opbrudt og 30° 
V 9. 6. Paa disse Skikter folger augitisk Sten og derpaa atter 
krummede Kalkskikter Y 8 — 9. Augitporphyren er, idetmindste 
i Dagen, meget angrebet, Grundmassen for end Augitkrystal- 
lerne; disse ligge da mat (glindsende i en gulbrun mor leragtig 
Masse. Den ser ud som en Tuf. Ogsaa ere i den friske Porphyr 
smaa kjodrode Krystaller med 6sidigt Tværbrud; de ligne den 
Analzim, man finder i augitisk Mandelsten paa Seisseralp. 
Den rode Analzim synes at opstaa af den sædvanlige 
hvide. Man finder hos de storre fast altid en indre hvid 
Kjerne. Overgangen til den kjodrode Skorpe sker endog 
gjennem to Farvenuancer. Og med Analzimen forekomme 
smaa Quartsdruser og Kalkspath. 
Paa Kalkskikterne folger atter mork Augitporphyr , der 
sætter ned i Pozzadal og forbinder sig med den, der fylder 
det Indre af Monte Massonade, Sasso di Dam, Giumellaberg, 
Col pelle — og hvilke ovrige Navne de paa Pozzabækkens 
hoire Side sig hævende Fjeldmasser fore. Dette Bjerg viser 
sig — indeni sort med en ydre Vold af Dolomit — ganske 
som det mindre ved Gerolstein i Eifel. Kun ere her Augit- 
