150 
Th. Kjerulf 
selv er trangt — Alt gront af Vegetalion eller graat og 
lividt af Sten, dertil kun en Stribe Himmel. Gran ilen eller 
den granitiske Syenit optræder her i jævnt tilhvæivede For- 
mer af roligere Indtryk og bevoxet med Lovskov og med 
den fintformede Lærkegran, ikke paa langt nær med den 
nogne trodsende Vildhed som Monzonsyeniten. Dalbu nden 
ved Predazzo naar til lidt over 3200 Fod. Grand Mulat 
stiger med sin morke doleritiske Porphyr, hvorfra man over 
de sydlige Fjelde ser den blaa lombardiske Himmel, derover 
4000 Fod (7123); men Graniten naar op under Grand Mulat 
og ligger i det lavere Margola neppe til Halvten af denne 
Hoide. Monzonsyeniten stiger altsaa til et henved 2000 Fod 
hoiere Niveau — et Forhold, der allerede udtaler sig i de to 
Lokaliteters forskjellige Karakter. 
Af mine Undersogelser ved Predazzo angiver jeg her i 
Regelen kun de Forholde, som ere forblevne mindre paa- 
agtede, 
17de. Canzocoli. 
Profil 9 viser Granitens Leining over Kalk i en af de 
strax ved Canzocolibroen paa Veien til Bruddene ved Foden 
af de steilt opstigende storre Granitmasser liggende Kalkhoie, 
der ere beromte ved de forste og ældste Forskeres Besog — 
og ved den derfra udgaaende Strid. Den blaa tætte Kalks 
Skikter helde indad 10° mod V. 9. Fra Foden af den lille 
Hoi sees Graniten forskjellig i Farve overst over Kalken. 
Omgaar man ikke Hoien, men stiger op, hvor den er blottet 
i Brudsiden, da vil man i den ovre Del ogsaa opdage et 
augitisk Lag mellem Kalkskikterne, en Porphyr, hvor i en 
liornstenlignende graablaa Grundmasse tydelige Krystaller af 
Augit, navnlig Tvillinger, ligge udskilte. Derover er Kalken 
noget imprægneret med Kisel. Overst, som anfort, den graa 
finkornige Syenit. Forfolges det augitiske Lag i Strogret- 
