Om Forh. v. Monzoni og Predazzo i Sydtyrol. 157 
trængt sig over den forliaandenværende> Granit. Hoiere op 
ere Feldspatlikrystaller udskilte i den dunkle Masse, de ere 
graa og skjæve (Oligoklas?). Bjergarlen bliver en skjon 
Porpliyr og raader saaledes over Grand Mulats Hoider. Ogsaa 
Augit (eller Uralit) i sortegronne Krystaller er at se, men 
sjeldnere. Denne Porpliyr gjennemsættes af de samme ikke 
meget mægtige Gange % som optræde ved Foden af Mulat i 
Graniten. Under Opstigningen mod Mulats hoieste Hvælving 
overskred jeg 3 Gange, alle af bestemt Strog og skarpt be- 
grændsede — h 10. 6 — A og 12. De to forste med store 
loggronne Krystaller af „basaltisk Hornblænde“ (Uralit); den 
sidste uden Ilornblænde, kun den klingende tætte, blaaligsorte 
Grundmasse. Hvor der under Hoiden er skjærpet, og hvor 
man finder Magnetjern, Turmalin, Lievrit, Sphen &c. , gaar 
Sigtlinien til den ertsforende Gang paa hin Side i h 1. 2. 
Paa Bjergets hvælvede Hoider ligner Bjergarten ved Over- 
vægt af Feldspath atter mere den graa Syenits Modificationer. 
Men overalt mangler dog Glimmer og Qiiarts. Dette karak- 
teriserer den som en anden Bjergart. Paa Veien langs Byg- 
gen mod Monte Viezena vexle to Gange rode Felsitporphyrer 
med almindelig sort augitisk Sten. Har man naaet henimod 
Grændsen mellem Mulats doleritiske Porphyr og Viezenas Kalk, 
da gjentage sig lignende Forholde som de ved Monzoni. Paa 
det hoiere Affald mod Viezenabækken anstaar over de steilt 
hængende Alpeenge hvid kornig Marmor som Bænk, 60° mod 
S 1—2, mellem de samme diabasartede Masser som ved 
Monzoni. Forfolgende denne Marrnorbænk videre, ser man 
paa et mere opsluttet Sted Marmorbænke vexlende 4 Gange 
med de dunkle Masser. De synes imidlertid ikke alle at 
henstryge regelmæssigt vedsiden af hverandre, og Monzonis 
udmærkede Forholde maa studeres for at man skal kunne 
forstaa disse lidet opsluttede. Nu er Grændsen nær ved: 
