Om Forh. v. Monzoni og Predazzo i Sydtyrol. 159 
ved de folgeværdige Bestræbelser af den geognostiske For- 
ening for Tyrol og Vorarlberg. 
22de. Margola. 
Den graa Granit fortrænges paa Sydsiden af det lige- 
overfor Predazzo fremspringende vestlige Hjorne af de sæd- 
vanlige Kalkstene. Forholdene ere, saavidt de kunne iagttages, 
saaledes som Klipsteins Beskrivelse angiver. De skinnende 
Marmorbrud paa Grændsen af Graniten pege mod Conzocolis. 
Augitporpbyr stiger til det ovre sydlige Affald. 
Endnu engang undersogt Skiferstykket paa Vestspidsens 
nordlige Side. Skikterne synes virkelig at indskyde steilt h 
4—5 forst mod N, dernæst mod S. Paa flere Steder har den 
haardere Masse optaget Feldspath og Hornblænde i smaa 
Krystaller, ligner da visse Overgange af de „haarde Ski— 
fere“ i Christiania-Territoriet. Dette Skiktparti liænger sam- 
men med Graniten og staar i noie Forbindelse med den, 
medens efter alle omstændelige Undersogelser den samme 
Granit var fremmed for de Led af Jurakalken, som den nu 
tilsyneladende tilhorer. 
Predazzos Forholde have længe været omtvistede. Grev 
Mazari-Pencati udsagde allerede for lang Tid siden, at Granit 
ved Canzocoli overleiede sekundær Kalk. L. v. Buch benæg- 
tede siden dette, han havde iagttaget Kalken liggende tydeligt 
over Graniten. Geslin, Trettenero og Maraschini troede atter, 
at v. Buchs Iagttagelse maatte have beroet paa en Skuffelse; 
de saa hoiere op mod Forcella Kalken overleiende Graniten. 
Ved noiere Undersogelser er, som altid gaar, Forholdet op- 
klaret; begge Parter have beholdt for en Del sinRet. Bjerg- 
arterne gribe i hinanden, men Studer og Klipstein erklære 
Forholdet for en Anlæning. Af ikke lilstrækkeligt undersogte 
Forholde, især hvor lagttagelsen bliver saa moisommelig som 
ved disse, folge ligesaa mange forskjellige Forklaringer som’ der 
