Dannelsesm. af de Kongsb. solvforende Gange. 199 
Der er altsaa ligesaa lidt Mangel paa Oplagssteder for det af- 
satte Solv som paa underjordikse Canaler, gjennetn hvilke det 
i oplost Tilstand kunde tilfores. Naar Solvet i de Fahlbaan- 
det nærmest liggende Partier af Gangene forefandt de nod- 
vendige Betingelser for at afsætte sig, saa er der ingen Grund, 
hvorfor det skulde udbrede sig videre i disse. Forekomsten 
i Almindelighed taget gjor det saaledes ingenlunde til nogen 
Nodvendighed at tage sin Tilflugt til saa dunkle Forestillings- 
maader, som for Tiden synes at være de meest gjængse. 
Allerede ved en Betragtning af Gangenes Forholde i 
rumlig Henseende, ved en blot og bar Anskuelse af deres 
Form kan man komme til ret instruktive Slutninger. Ved at 
forfolge de solvforende Gange enten i Dagen eller i Bjergets 
Dyb finder man, at de i Regelen ikke saa meget danne en 
eneste sammenhængende Gang som et heelt Netværk af Gange? 
Drummer og Aarer, som gjennemkrydse det omgivende Bjerg; 
mindre Sprækker, ofte kun nogle Limer brede, udfyldte med 
samme Material, stode til fra Siden af under forskjellige 
Vinkler og forene sig med Hovedgangene; disse vise i sin 
Optræden en stor Uregelmæssighed, de kaste sig hid og did, 
knibe sig sammen og udvide sig igjen, spaltes og knytte sig 
igjen sammen. Undtagelsesviis finder man Gange, som kan 
forfolges paa betydeligere Slrækninger med nogenlunde samme 
Strog og Mægtighed. Om Leiesteder af saadan Beskaffenhed 
maa man med hoi Grad af Sandsynlighed antage, at de ere dan- 
nede „paa vaad Vei,“ enten ved underjordiske Kilder eller 
ved Udfyldning fra et ovenstaaende Fluidum. En Gang, hvis 
Udfyldningsmaterial i smeltet Tilstand er trængt frem fra Jor- 
dens Indre, kan vistnok sende Forgreninger i nd i Sidestenen, 
omslutte enkelte Partier af denne, skyde sig til den ene eller 
den anden Side, alt eftersom den linder sit Frembrud har 
modt storre eller mindre Modstand; men det er ikke rimeligt, 
