Botanisk Beise. 
253 
der hvilede en Forbandelse paa dem, hvad der ogsaa gjor, 
og det vist mere end een, for Fremmede, hvis Trommehinder 
lio-e saa lidt have lært at forsone sig med vestlandsk Musik 
som deres Hjerter med den vestlandske Fromhed. Men 
til Gjengjeld herfor velsignes disse Fugle, og det med Rette, 
af den vestlandske Fisker, i hvis Ore deres Skrig har en vel- 
lydende Klang af Solv, da det kalder ham til at hoste de Ha- 
vets Rigdommc, som han broderlig deler med dem. Forov- 
rigt er det en paa deres Livsforholde beregnet Nodvendighed 
for disse Sofugle, at de have en Stemme som en Baadsmands- 
Pibe. Uden denne vitde de ei under Havets bedovende Larm 
kunne hore hinandens Signaler og kaldende Raab. 
Den fra en utallig Skare af Hymenoptera, Diplera og an- 
dre bevingede Insekter udgaaede behagelige Summen, som, 
hyppig afbrudt af Græshoppernes skurrende Strygemusik med 
dens næsten metalliske Klang, paa en varm ostlandsk Som- 
merdag opfylder en duftende Luft med en sydende Rrusen, 
som om den hele organiske Natur var kommen i Kog, sav- 
nes saa godt som aldeles i disse Egne. Kun ganske sjel- 
den glædes man ved Synet af en enkelt Fjæril, som flagrer 
om mellem de paa enkelte Undtagelser nær næsten ganske 
duftlose Blomster. Selv den brune Myre kan jeg ikke erindre 
at have bemærket her, hvorimod der senere ud paa Somme- 
ren var en folelig Overflod paa Myg. 
Denne Mangel paa Insekter, hvilke i de opdyrkede kon- 
tinentale Egne med en varm Sommer bidrage mere end no- 
gen anden Dyreklasse — her i vort Norden — til at give 
Naturen dens særegne Præg, forhoier langt mere, end man 
skulde troe, Skjærgaardens Karakteer af Ode og Forladthed. 
Bog — jeg har ved disse Bemærkninger, der vel saa meget 
gjelde Sommeren som Foraaret, for en Deel foregrebet Tids- 
folgen i min Beretning, og jeg vender derfor tilbage til Karm- 
