270 
J. M. Norman. 
kraft, have, som bekjendt, gjort det sandsynligt, at Væxtriget 
erholder et betydeligt Procent af sit Kulstof fra Atmosphæren 
under Udskillelse af Surstof, men fornemmelig kun under 
Indvirkning af direkte Sollys, rnedens at i Skyggen og om 
Natten en ganske modsat Stofudvexling finder Sted mellem 
Planten og Atmosphæren, hvorved den forste udskiller Kul- 
syre og optager Surstof. Sollysets lysende og ikke de varme 
Straaler CDraper) skulle altsaa være nodvendige for den ath- 
mosphæriske Kulstofassimilation og for Plantens Desoxydations- 
processer, rnedens Mangelen paa direkte Sollys ligesom over- 
lader Plantens Stofverden til en Proces, der har mere Lighed 
med den, som disse Stoffe undergaa udenfor den levende Or- 
ganismes Omraade overladte til sine oprindelige Affinitets for- 
holde, altsaa til en Række af ved det organiske Livs Kræfter 
regulerede Oxydationsprocesser. Om man nu end ikke er 
villig til at gaa ind paa Liebigs ubeviiste og usandsynlige Me- 
ning, at den voxne Plante saa godt som udelukkende skulde 
hente alt sit Kulstof umiddelbart fra Atmosphæren, synes 
dog alle forhaandenværende Kjendsgjerninger at berettige os 
til at antage, at for mange Planter er Atmosphæren en meget 
væsentlig Kilde til dens Kulstofassimilation. Men skulde nu 
det direkte Sollys være en direkte Betingelse for denne, 
hvorom man nok tor tvi vie, maalte i et Skyggekliinat som 
dette den hele vegetative Masseproduktion lide et betydeligt 
Afbræk. Men det hoist forskjellige Forhold i Udviklingen af 
Rod og Blade hos forskjellige Arter synes dog at hentyde 
paa, at disse Organers Functioner kunne optræde i en meget 
forskjellig Proportion til hinanden, saa at for en Art kan Kul- 
stoffets Fixeren gjennem Luften, for en anden dets Fixeren 
gjennem Roden være af storste Betydning. Derfor er det 
sandsynligt, at Skyggeklimatet kan være lige saa passende 
for nogle, som uskikket for andre Yæxter, som derfor ville 
