278 
J. M. Norman. 
store om ikke just uovervindelige Vanskeligheder ved Indord- 
ningen af de hvidblomstrede O under begge Hovedrækker, 
men Yanskeligheden vilde blive endnu storre ved de Blom- 
ster, hvor begge Farverækker optræde samtidig, og Gruppe- 
ringen neppe mulig uden efter et vilkaarligt valgt Princip. 
Skjont der saaledes neppe er Anledning til nogen paa Tal- 
storrelser hvilende Sammenligning mellem Floraerne, hvortil 
ellers en vis Overeensstemmelse mellem Yæxtgruppernes For- 
ening og deres geographiske Udbredning nok kunde jndbyde, 
kan der dog vise sig en saa mærkelig Forskjel mellem to 
Landskabers Farve-Physiognornie, at den kan erkjendes uden 
nogen statistisk Beregning. Saaledes udmærker den christi- 
ansandske CKarmoens) og maaskee endnu mere den bergen- 
siske Skjærgaards Yegetation sig, naar den sammenlignes med 
Christianias, ved den rode Farves overveiende Udbredning i 
Forhold til den blaa. Hvor lidet Paalideligt vi end kjende til 
Blomsternes FarvestofTe, tor man dog paastaae, at den blege 
rosen- eller purpurrode Farve maa betragtes som en ved en 
Syres eller rettere et surt Salts Tilstedeværelse betinget Mo- 
difikation af den blaa. Er dette Tilfældet, maa man ogsaa 
3 ) Skjont den hvide Blomsterfarve i mange Væxtgrupper utvivlsomt 
maa betragtes som Grundlaget for den rode-blaa, mangler det vist 
heller ikke paa Exempler, hvor den maa betragtes som en Afæn- 
dring af den gule. Ilos Barbarea- og Sinapis-Arterne ere under- 
tiden Kronerne ganske afblegede. Vore alpinske Draba-Arters Blom- 
ster gulne under Torringen, og Draba nivalis er paa vorc Fjelde 
hvidblomstret, medens den paa de sydeuropæiske kan være guul- 
blomstret Iigesom Chryso-Draba-Sektionen. Af Slægtet Ranunculus 
er Batrachium-Sektionen en afbleget guulfarvet, medens Hecatonierne 
ere hyppigst afblegede rode, skjont Arten parnassifolius varierer gul. 
Af Anemonerne er A. nemorosa afbleget rod, skjont den nærmest- 
staaende Art er gul. 
