334 
J* M. N onna n. 
flere ere blevne sjeldne og mangle sandsynligviis ogsaa ganske 
i Kystdistriklerne. 
Da nu Britannien — og Irland tillige — har Bjerge, der 
ere fuldkommen (!) hoie nok, til at de nævnte Yæxter kunne 
forekomme paa denne Breddegrad eller i dette Isothermebelle, 
maa Aarsagen til, at disse Væxter, som have saa store Ud- 
bredningskredse, mangle eller ere sjeldne i hine Egne og i 
Skjærgaarden, være den, at de ere af en mere kontinental 
Karakteer, og ikke taale det stærkt udtalte insulære Klimats 
Særegenheder. 
Den overveiende store Masse af Skjærgaardens Yæxter 
ere saadanne, der have særdeles store Voxekredse og saa- 
ledes taale meget betydelige klimatiske Dilferentser, og derfor 
ogsaa have kunnet udbrede sig under de her raadende hoist 
særegne klimatiske Forholde. 
Sammenligner man saaledes Skjærgaarden og del samlede 
Skandinavien med det arktiske Amerika, vil man finde, at, 
omendskjondt Fællesskabet mellem begge Halvkugler tiltager 
de nordlige Egne og paa Bjergene, saa har dog Skjærgaarden, 
uagtet den ligger i Skandinaviens varmeste Isothermebelte 
og neppe har 5£ af subarktiske og alpinske Væxter, dog 48 8 
af sine Yæxter tilfælleds med det arktiske Amerika, medens 
det samlede Skandinavien kun har 33 ^ tilfælleds med samrne, 
altsaa 15 ^ mi *aapu 
Skjærgaardens Vegetation 
sammenlignet med de Gebétcrs, som maa antages at ligne den 
meest, udmærker sig altsaa hovedsagelig ved, at Monokoty- 
ledoneerne, (de kryptogarne medregnede), de kryplogame 
Karplanter, Polypodiaceæ, Polygoneæ og Rosaceæ her naae et 
relativt Ma.ximum, medens Juncaceæ, Gramineæ og Ericineæ 
ere stærkere repræsenterede end i Breddegradens og Isolher- 
