J. C. Horbye. 
endnii er altfor tidligt at tillægge hine Resultater af Iagtta- 
gelserne en saa stor Almindelighed, og efter dem construere 
bestemte Regler, der skulle gjælde over hele Skandinavien. 
Allerede de forhaanden værende Iagttagelser fra Halvoens 
Indland vise flere Enkeltheder, der vanskeligen lade sig for- 
ene med hiin almindelige Antagelse, at et eneste radierende 
Stribesystem er herskende over hele Halvoen, ei at tale om, 
at medens Nogles Iagttagelser f. Ex, fra det nordligste Norge 
bestyrke hiin Mening, ere Andre i den samme Deel af Lan- 
det komne til et modsat Resultat, og tale endog om Spids- 
bergen som Friktionsmassernes Udgangspunkt. Sagen er 
nemlig, at hvor talrige Iagttagelser man end allerede har, 
forncmmeligen fra Dalene og Kyslerne, ere de dog ikke paa 
langt nær endnu tilslrækkeligc til, at man af dem skulde 
kunne udlede en almindelig Lov for Retningen af den Bevæ- 
gelse, hvorom her er Tale, skjont dette dog er det forste 
Sporgsmaal, som her opstaaer, og derhos det letteste, fordi 
det maa kunne besvares ved Observationer alene; men disse 
er det netop som mangle, og fbrst ved en Sammenstillen af 
Observationer fra den slorste Deel af Skandinavien vil det 
blive muligt at opgjore Meningerne i denne Sag. 
Som et ikke ganske uvæsentligt Bidrag hertil lor jeg 
ansee de i detFolgende meddeelte Iagttagelser, deels fordi de 
give Oplysning om Forholdene paa en henimod 20 Mile lang 
Linie, hvorfra man hidtil Lidet vidste denne Sag vedkommende, 
deels fordi de virkelig indeholde noget Nyt, forsaavidt de 
ganske bestemt vise, at den oven berorte Mening er uhold- 
bar i den Udstrækning, hvori den hidtil er tagen. 
Ligesom de Fleste have gjort, vil ogsaa jeg sætte Frik- 
tionsmærkerne i Forbindelse med Rullestenenes Udbredelse, 
og jeg troer saa meget heller at kunne gjore dette, som jeg 
har det Kjcndskab tii Fjeldgrundens petrographiske Beskaf- 
