Det erratiske Phænomen paa Rigsgrændsen. v 341 
i de sidste bestaaer af en lys eller mork rod Qvarts-Sand- 
steen, finkornig og- oftest særdeles haard og fast. Disse Con- 
glulinater have allid en meget titrundet Form og findes lige 
til det Overste af Fjeldene; deres Farve udpeger dem strax 
blandt de graae Blokke af Egnens egne Bjergarter, blandt 
hvilke de forekomme enkeltviis adspredle. De ere altsaa i 
egentlig Forstand erratiske. 
Ved Sporgsrnaalet om disse Rullestenes Hjemstavn kan 
paa norsk Side kun Roragens og Rendals-Solens Congluti- 
natfeldt komme i Betraglning. Men som det af det Folgende 
vil kunne sees, ere det forstnævnte Feldts Bjergarter saa al- 
deles forskjellige fra de fremmede Hullestene, hvis Hjem vi 
her skulle efterspore, at det ikke er fornodent at tale videre 
om delte Feldt. Deriinod finder vel nogen Lighed Sted mel- 
Iem Conglomeraterne, som ere spredte om ved Fæmun og 
dem, som anstsaae paa Rendals-Solen ; men Solens lose og 
leeragtige Sandsteen derimod er saa forskjellig fra de qvarts- 
haarde Rullestene ved Fæmun, at de aldrig kunne forvexles 
med disse. Da desuden de tilsigtede Conglutinater langs 
Rigsgrændsen findes omspredte mange Mile nordenfor Fæinun, 
rnaalle de, ifald de staminede fra de nævnte Feldt, være trans- 
porterede paa engang i modsatte Retninger, mod Nord lige 
til Thydalen, mod Syd udover hele Trysil. Hertil kommer, 
at begge de nævnte Conglutinatfeldt tilsaminen ere af saa 
ubetydelig Udstrækning, at det vanskeligt kan skjonnes, hvor- 
ledes de skulde kunne have afgivet Material nok til alle de 
Rullestene, der forekomme paa en Strækning af henved 10 
Mile fra Syd mod Nord. — Jeg er derfor overbeviist om, at 
de lose Masser af Conglutinater paa Stroget af Rigsgrændsen 
her aldeles ikke kunne være tilforte fra norsk Side, oor ie<r 
mener, at de herfor anforte Grunde maae være fyldestgjorende, 
