350 J. C. Horbye. 
forskjellige Facer af Phænomenet. — Dette om Mærker med 
Retning mod Syd. 
Det sydligste Sted, som lier afgjort taler for en ikke 
sydlig Retning af Friktionsflommen, er beliggende en halv 
Fjerdingvei Ost for Rigsgrændsen nordlig t ved Elven Guttu, 
rigtignok ikke i et hoit Niveau, men forresten i en Situation, der 
gjor Observationen aldeles paalidelig. En Glimmerskifer dan- 
ner her steile Skrænter med 50—80 Graders Skraahed, og 
disse ere ikke alene fuldslændigen tilrundede mod S. 0., men 
ogsaa overalt forsynede med tydelige opadgaaende Striber, 
hvis midlere Retning her er V. 8f (fra Y. 7| til 8§}, en 
Retning, som netop peger tiibage paa Dalarne. Beviset for, 
at det her var opad Dalen Phænomenet havde sin Gang, er 
ved Guttu saa uimodsigeligt for Enhver, der seer det, at 
det ikke kunde afvises, selv om det var det eneste i sit Slags; 
men dette er ingenlunde Tilfældet. De paa Rigsgrændsen 
nordenfor beliggende Hoider, Yonsjogusten, Skjebrufjeld og 
Fjeldet nær ved Rogens vestlige Ende, alle omkring 3000 
Fod hoie, vise de skjonneste polerede Stodsider mod den 
ostlige Side. Paa Vonsjogustens Ostside ere de haarde 
Qvartskoller saa slærkt paavirkede, at de paa den ene Side 
endog tildeels have antaget Formen af de bekjendte „Qvaler“ 
ved de nordenfjeldske Kyster; de temmelig dybe Udslibninger 
her ere dog ikke forsynede med saa lydelige Striber, at deres 
Retning kan observeres* Paa Fjeldet ved Rogen derimod 
findes Striber i Overflod, i det Hele taget mellem V. 7 og 
8f, men de fleste og tydeligste mod V. 7f. Paa Skjebrufjeld, 
der ligger meest isoleret og stiger meget hoiere end 3000 
Fod o. H., gaae Striberne mod V. 7-f (7^ — 8). — Paa Egnens 
hoieste Fjelde, Svuku, Elgaa- og Grot-Haagn faaer man Intet 
see; disse Toppe ligge for storste Delen i Ruiner. 
I et lavere Niveau saa jeg vestligt ved Valsjoen opad- 
