356 
J. C. Ho r bye. 
Alt paa cn af Glimmerskifer bestaaende Fjeldgrund, der skraa- 
ner svagt ned mod Sletten. — Gaaer man dernæst fra Sletten 
i nordostlig Retning op mod Sylene,, finder man henimod Fisk- 
aa-Klumperne Mærker efter Friktionen i afrundede Granitkoller, 
tydelige Stodsider og polerede Flader med Striber, som under 
en Vandring i den anfbrte Retning gave folgende mærkelige 
Række a f Compasaflæsninger: V. 7§, 7f, 8§, 8f, 9£, 10 og 
nærmest Sylenes steile Vægge V. 10J. 
Saa stor end denne mærkelige indbyrdes Afvigelse er 
* 
mellem Striberne paa Slettens nordlige og paa dens sydlige 
Side (fra bor. 1£ til bor. 10£ = 135°), saa tilbyder dog Eg- 
nens oven beskrevne Beskaffenhed en tilfredsstillende Forkla- 
ring. Det er i bbicste Grad rimeligt, at Uregelmæssigbeden 
hidrorer derfra, at de i Svælget sammenstuvede Masser, ved 
pludseligt at komme ud paa den aabne Dalslelte, krafligen 
bave udbredt sig til begge Sider og derved frembragt Striber, 
der divergere mod Syd paa Slettens sondre Side, mod Nord 
paa dens nordre. Hvis man midt nede paa Sletten kunde 
blotte Fjeldgrunden for Bedækninger, vilde man sikkert finde 
Striber, der havde en mere vestlig Retning, og som saaledes 
dannede et forbindende Led mellem de mod Syd- og Nord- 
vest strygende paa begge Dalbundens Sider. Det er klart, at 
den storste Deviation maa have fundet Sted i Massens Yder- 
kanter, medens de midterste Dele af samme nogenlunde have 
kunnet vedligeholde deres normale Retning; et Bevis herfor 
afgive især Striberne mellem Neoien og Sylene, der jo nær- 
mere man kommer sidstnævnte, successivt afvige mod Nord i 
en saa mærkeligen regelret Progression. 
Den der med Kartet for Oie sætter sig ind i Forholdene 
ber paa Stedet, vil vel neppe kunne paastaac, at Phænomenerne 
her hidrore fra en Gletscher; jeg maa i denne Henseende 
