Det erratiske Phænomen paa Rigsgrændsen. 357 
fæste Opmærksomheden pna Folgende. Stribernes Retning 
gjor det utvivlsornt, at Masserne ere komne fra Neadalen 
ovenfor Neoien, hvor de indesluttedes mellem Dalens temmelig 
steile Sider, Helags- og Skarsfjeldene. Uagtet nu denne Dal 
er flere Gange saa bred som Svælget mellem Sylene og Nordre 
Skarsljeld, har ikkedestomindre Friktionsmaterialet kunnet pas- 
sere derigjennem, og strax efter denne Passage har der dog 
været Material og Kraft nok tilstede for Masserne til paa en- 
gang at kunne udbrede sig til alle Sider over en Slette, der 
forholder sig til det nævnte Pas ved Neoien som en halv 
Cirkelfladc til sit Centrum. Desforuden har Hovedmassen i 
den ovre Neadal udsendt en forholdsviis overordentlig smal 
Arm til Siden gjennem Skardorens Pas. — Medens denne af- 
vexlende Sammentrykning og Udvidelse fandt- Sted i Dalbun- 
den, skrede Masserne paa samme Sted, men i et 2200 Fod 
hoiere Niveau CToppen af Nordre Skarsfjeld), frem i den 
i Egnen normale Retning. 
Den Evne til at kunne sammentrykkes og til alter at 
kunne udvides til sit oprindelige Volum, som Friktionsmate- 
rialet her aabenbart rnaa have havt, maa dog vel erkjendes 
at have været altfor stor til med Rimelighed at kunne til— 
lægges en Gletschermasse; have end disse Masser i nogen 
Grad Plaslicitet, saa maa dog denne have sin Grændse, saa- 
fremt ikke Begrebet skal beroves sit væsentlige Indhold, og 
en Gletscher blive synonymt med en heelt igjennem optoet 
og næsten oplost Snemasse — en Tilstand, i hvilken Mas- 
serne allermindst af Alt vare skikkede til at fastholde de sku- 
rende Klippestykker, fore dem opad skraae Fj<ldsider og i 
det Hele stolte dem saa kraftigt, at deres Kanter og Hjorner 
selv under en Gletschers langsomme Fremgliden kunde frem- 
bringe Render og Furer. — 
