Det erratiske Phænomen paa Rigsgrændsen. 359 
sidstnævnte Punkter ere dog mindre godt siluerede, forsaa- 
vidt de, skjont dog i nogen Afstand, ligge i Læ af den Række 
Hoie, som den gronne Leersleen lier danner langs Rigs- 
grændsen. 
Man har i Kjæringfjeldene en Række af læt paa hinanden 
folgende steile Kupper, der ligge paa et og samme Strog og 
repræsentere samme Skiktzorie, indbyrdes adskilte ved Klof- 
ter og smaa Tværdale. Disse Hoider have tilsammcn dannet 
en murformig Dæmning mod den fra Siden fremrykkende 
Friklionstlom ; Masserne have ikke alene fri t passeret over 
denne Dæmning, men ere ogsaa oiensynligen pressede gjen- 
nein Kloflerne og have efterladt sig lydelige Beviser paa den 
Kraft, som maatte anvendes for at overvinde IJindringerne. 
Inde mellem Kjæringfjeldene finder man nemlig i et lavt Ni- 
veau Striher, Furer og Render, et halvt Qvarteer dybe og 
over et Qvarteer brede, ikke alene paa horizontal Flade, men 
endog paa aldeles vertikale Fjeldvægge findes selv Renderne 
meget zirligt udslebne. Selv i et hoiere Kiveau har Kraften 
været den samme; paa den hoieste og nordligste Top (3450' 
hoi) fandt jeg netop de samme Mærker, selv Renderne ikke 
undtagne. Tilfældigviis har denne Top paa sin Læside ingen 
Fjeldhbide i Nærheden, men styrter meget steilt flere Hun- 
drede Fod ned til en temmelig jævn Slette. Man kan nu al- 
lerede paa Forhaand formode, at de Friktionsmasser, som vare 
slrogne tværs over Fjeldets overste, lange og smale Ryg, ikke 
kunde fra Toppen styrte vertikalt ned til Foden af Fjeldet, 
men maatte fare ud over Skrænten i en skraa Retning mod 
Horizonten. Virkelig finder man nu ved Foden af Fjeldsiden 
heller ingen Friktionsmærker , men det er forst i en Afstand 
af flere Hundrede Fod, at man paa den nedenfor lig^gende 
Slette gjenfinder Fortsættelsen af de paa Toppen afbrudle 
