Det erratiske Phænomen paa Rigsgrændsen. 373 
blandt dom, mod nogen anden bestemt Epoche; jeg faaer 
saaledes sætte dom i Diluviernes rummelige Kategori, hvor- 
under Friktionsvæsenel vel ikke tor henfores, saalænge man 
endnu ikke er enig om dets Oprindelse. — 
Foruden Rulleslene og andre lose Masser af ganske al- 
mindelig Art findes om Rigsgrændsen ved Færnun andre Be- 
dækningor, der paa Grund af deres Mægtiglied og andre Ei- 
endommeligheder ere Omtale værd. Allerede forhen er det 
anfort, at der hor fmdos en god Deel af fremmede Rullestene; 
men som Bedækningsmaterial betragtode er Antallet af dem 
ubetydeligt, ja ganske forsvindende, naar de sammenlignes 
med de andre Masser, der udmærke Egnen i Ost for Færnun. 
Her er ikke Tale om alinindelige lose Steno, de saakaldte Kup- 
pelstene, som jo paa hvilkelsomhelst Sted udgjore en storre 
eller mindre Deel af de lose Jordbedækninger, endnu mindre 
om egentlige Rullestene; her sigtes derimod til skarpkantede 
og ligesom nyligen losbrudle Stene, egentlige Blokke, Klip- 
pefragmenter ofte af forbausende Storrelse, der paa store 
Strækninger udgjore fast det eneste synlige Bedækningsmate- 
rial over Fjeldgrunden. De bestaae alle af den samme eller 
en lignende Qvartsbjergart som den, der er den herskende 
om Rigsgrændsen, saa det baade af deres petrographiske Art 
og ydre Form lader sig slutte, at de ikke ere flvttede lang- 
veisfra, ja nogle af dem synes endog slet ikke at være fly t— 
lede fra deres Plads i Skiktrækkerne , uden forsaavidt som 
de ere losbrudte og berovede den oprindelige Sammenhæng 
med den faste Fjeldgrund. 
Et nfiærkeligt Phamomen ved disse Blokkemasser er deres 
Gruppering i Egge eller Rygge, og jeg troer med Sikkerhed 
at kunne henfore Blokker-yggene i disse Egne til to forskjel- 
lige Slags, hvovaf det ene og mindst vigtige vistnok ikke er 
