374 J. C. Ho r bye. 
en Diluvialdannelse, men det kan dog i Forbigaaende berores 
i denne Forbindelse. 
Man seer nemlig paa sine Steder lineære Anhobninger 
a f ganske skarpe Blokke, der for storste Delen synes endnu 
at ligge netop i den samme Stilling, Blok ved Blok, Skikt 
ved Skikt, som man kan antage, at de oprindeligen have havt. 
Undertiden lykkes det ligesom at overraske Naturen under 
den Operation, hvorved den danner disse Blokkerækker, idet 
man under eller blandt dem kan faae see de faste Skikter 
stikke frem i en Stilling, der virkelig er mere eller min- 
dre conform med Blokkenes Beliggenhed, og i saadanne 
i 
Tilfælde overbeviser man sig let om, at dette Slags Rækker 
af Blokke har sin Oprindelse fra Skikter, som ere styrtede i 
Ruiner paa deres oprindelige Leiested. Paa Fjeldsider, hvor 
de faste Skikter have en temmelig horizontal Beliggenhed, 
linder dette især Sted, uden at man kan tilskrive Lagenes 
Stilling, Forvitring eller Andet deslige Grunden til Sonder- 
delingen. 
Ved det andet og meest mærkelige Slags af disse Blok- 
kesamlinger savner man al indbyrdes Regelmæssighed i Be- 
liggenheden af de enkelte Blokke, men det hele Ensemble af 
dem danner saadanne „Egge,“ som man andetsteds hyppigen 
seer bestaaende af Sand og mindre Rullestene; de Egge, hvorom 
her tales, bestaae derimod af lutter Blokke af ofte hele Fav- 
nes Tværmaal, sammendyngede til langstrakte, fra 20 til 40 
Fod hoie Rygge, der snart efler rette, snart efter boiede Li- 
nier fortsælte paa en længere Strækning. Snart ere flere 
indbyrdes parallele, snart Iobe de i forskjellige Retninger; 
den oslvestlige Retning, hvorvel ikke ganske alinindelig, er 
dog meget hyppig. Fremmede Rullestene sees ikke blandt 
dem. 
Da disse Blokkerygge, hvor de optræde, ere meget tal- 
