378 
J. C. Ho r bye. 
denfor Fæmun angaaer, saa er det vistnok bekjendt, at der 
ogsaa i Trysil forekomme hyppige Anhobninger af lose 
Blokke; men Intet i de hidhorende Efterretninger giver An- 
ledning til at antage, at de kunne maale sig med dem ved 
Fæmun. At Phænornenet saaledes synes at hore hjemme kun 
paa et indskrænket Areal, bidrager kun til at udbrede storre 
Dunkelhed over dets Oprindelse, hvorom jeg kun kan gjore 
folgende almindelige Bernærkninger. 
Naar man har forsogt at sætte Fjeldinasserne Afsondring 
og den almindelige Forvitring i Forbindelse med Forekomsten 
af lignende „Blokkehave“ i andre Lande (Poggend. Ann. Bd. 
86), maa en saadan Forklaring for Oprindelsen til den fæ- 
munske Blokkeformation paa det Bestemteste afvises. Vi 
have her mindst af Alt med et almindeligt og langsomt vir- 
kende Forvitringsphænomen at bestille, og Afsondringen er 
vistnok virksom ved Massernes Sonderdeling, men formaaer 
aldrigat udsprede Brudstykkerne vidt og bredt over Slettelan- 
det; tvertimod seer Alt her ud , som om Fjeldgrunden havde 
været paavirket af en plu dseligt og voldsomt sondersplittende 
Kraft. 
Vistnok finder man paa Fjeldsiderne ogsaa i disse Trak- 
fer, og maaskee fornemmeligen her i det Osterdalske, den 
samme rækkeformige Nedgliden af Bedækningsmasserne, som 
man andetsteds stoder paa; den er i Flomliderne ikke ube- 
tydelig, og da den befordres ved det torvaglige Dynd, som 
freingaaer af Mosarternes Oplosning, saa er det vistnok ikke 
blot de ganske smaa Stene, sorn deeltage deri. Det er formo- 
dentlig altid disse langsomt nedskridende Masser, der danne 
de horizontale Linier paa Fjeldsiderne, som i Frastand tage 
sig ud som kunstigen anlagte Veie QMunkeveie^? Nyt Mag. 
f. Naturv. Bd. II 205), og hvoraf en blandt de mærkeligste 
sees paa Ostsiden afFondaas i Rendalen. Men dette Forhold 
