380 
J. C. Horbye. 
af mindre Stene, Grus og Sand, samt at et saadant Netværk 
af Moræner, der langtfra altid ere parallele, isaafald vel 
maalte antages dannet af flere Gletschere, der skrede frem i 
forskjellig Retning og paa eengang. 
I det Hele taget inaa det tilstaaes, at det samlede Phæ- 
nomen, Blokkenes Storrelse, deres uhyre Antal, deres Grup- 
pering o. s. v. har Noget saa overvældende ved sig, at man 
inaa mistvivlé om, at der nogensinde vil findes en udtom- 
mende Forklaring inden Kredsen af de os bekjendte Natur- 
virkninger. 
Det kan tilsidst anfores, at ogsaa Murchison ogYerneuil 
have iagltaget lignende Blokkesainlinger. — 
Sand- og Grusafleiningerne , der saa almindeligen danne 
Bunden af vore Fjelddalc, synes ret at hore hjemme i det 
Osterdalske: selv i et Niveau af mere end 2000 Fod optræde 
de med sædvanlig Mægtighed. Ogsaa her taler Alt for, at 
de hore til de yngste Dannelsers Epoche; man har jo be- 
tragtet deres Afsættelse som et roligere Efterspil til de ældre 
og voldsominere Diluvier. For en Deel afsættes disse Masser 
endnu. 
I de lose Sandmæler ved Fæmunsenden saa jeg enkelte 
fastere Skikter af brunsort Farve, i hvilke det almindelige Sand 
er conglutineret ved et organisk Bindemiddel, en tæt, torv- 
aglig Substants, som man kalder „Brændjord.“ Af endnu ty- 
delige Plantelevninger fandt jeg i denne Torv-Sandsteen ingen, 
medmindre de af Bolgerne losvaskede Trærodder, som her 
ligge i Stranden, skulde hidrore derfra. — Ialfald have vi i 
disse Skikter en Levning af en i Sandmasserne begraven 
Mosvegetation, der rykker delte Slags Afleininger meget hoit 
op i Rækken af de nyere Formationsled. 
