392 
J. C. Horbye. 
at vor Bjergart er identisk med den af Andre saakaldte „kor- 
nige Qvartsfels“, „Qvarts-Sandsteen“ og „Fjållsandsten a i 
Sverige og Trysil, deels fordi Sandstenen virkelig er mere 
udbredt end Graavakken. 
I Nord for Blaksjoen findes en tæt Kalksteen, deels graa 
og opfyldt med Sandkorn, deels rodlighvid og skifrig paa 
Grund af chloritiske Mellemlag. Bjergarten danner en over- 
fladisk Afleining af ringe Mægtighed, hvilende overst paa de 
hoie Sandsteensfjelde, der ligge mellein Herje-Haagn og Fæ- 
muns Dal. — Blokke af tæt sort Kalksteen saa jeg ved Vaa- 
leberg 1 ) og vestligt ved Fjcldguttusjo. — Ualmindeligt store 
kalkforende Blokke af den samme talkholdige Qvartsskifer, 
som anstaaer sydligt ved Norvigen, findes paa den yderste 
Odde af Fæmunsaas 2 ). — Ligesom i Trysil ledsages altsaa 
ogsaa her Qvarts-Sandstenen af Kalk. 
Mindre ch a rak teris tis k e Bjergarter. 
I vort Feldt oplræder foruden de anforte ckarakteristiske 
endnu en anden Klasse af Bjergarter, der vel have noget til- 
fælles med Sandsteens-Qvartsen og de andre nævnte Bjerg- 
arter, men tildeels ogsaa fjerne sig hetydeligl fra samme, idet 
de fremstille Afændringer, der kun tilnod lade sig henfore 
under et bestemt Species, og hvis Beskrivelse allid inaa blive 
usikker og famlende paa Grund af det Ubestemte og Foran- 
derlige i deres Charakterer. — Hermed sigtes forst til de 
urene, tykbænkede og helleflintagtige Qvartsbildninger, hvis 
x ) Denne Hoide nær Vurrusjoen har sit Navn af den lille Vaalsjo, og 
Karternes Benævnelse „Vardeberg“ er derfor feilagtig. 
2 ) Saaledes benævnes den lave Aas, der fra Nord sætter ud i Fæniun, 
og deler denne i to Arme, Nor- og Sondervigen. Den kaldtes der- 
for i ældre Tider „FæmunskIof“ , og var et bekjendt Grændsepunkt 
mod Sverige. 
