400 
J. C. Horbye. 
Dernæst have vi udhævet Strækningerne nærmest om den 
nordlige Deel af Fæmun som i hoi Grad forandrede og for- 
skjellige fra Sandstenen, til hvilken de dog utvivlsomt ere 
knyttede ved Overgange af graavakkeagtig Art (Fæmuns 
Hytte). Saafremt man tor bygge paa de faa Observationer, 
som haves, synes desuden endeel af disse forandrede Strata 
i Strogretningen at maatte være forbundne med den distinkte 
Sandsteen ved Rogen. Disse Bildninger ere saa forskjelligt 
modificerede, at de selv i det Store betragtede ikke vel lade 
sig sammenfatte under en almindelig Benævnelse (saasom 
Graavakke, talkrig Qvartsskifer), hvorfor vi oven fandt det 
nodvendigt at jævnfore dem med andre bekjendte Former, 
Sparagmit og Conkretions-Qvarts, for dog idetmindste at an- 
tyde, i hvilken Retning de ere omvandlede — en Jævnforelse, 
der er saa meget mere berettiget, som de to nævnte Bjerg- 
arter fra Tyldalen og Rondene sikkerligen staae i et lignende 
Forhold til vor, ogsaa gjennem Rendalen udbredte Qvarts- 
formation. 
Hvad Skiktningen i vort Feldt angaaer, fandt jeg denne 
kun lidet oplysende; ofte ere Skikterne aldeles utydelige, ofte 
ere de svagt hældende til forskjellige Sider; derlil kommer, 
at en paa længere Strækning fortsat Række af Observationer 
ikke kan erholdes paa Grund af Bedækninger. Vi maae lade 
os noie med den almindelige Bemærkning, at vort Feldt dan- 
nes af tykke Parallelmasser, der temmelig horizontalt ere ud- 
strakte over hverandre med et ringe Fald, maaskee oftest 
mod den nordlige Hirntnelegn — det Samme altsaa, som i 
Trysil fmder Sted. — Formationens Mægtighed er betydelig; 
Urgraniten ved Qvitlen er neppe 2200' o. H., medens Sand- 
stenen i Elgaa-Haagn naaer 4700'. — 
Det er bekjendt, at den „haarde qvartsagtige Sandsteen 44 , 
„Fjållsandstenen a eller den „kornige Qvartsfels 44 , som jeg har 
