402 J. C. Horbye. 
nes og Fulufjeldenes („Gamle rode“) Sandsteen ikke optræder 
i vort Feldt. — 
II. Vigelens Granitfeldt. 
De hidtil anforte Observationer strække sig mod Nord 
indtil det sydlige Vigelskaft, den nordligste Grændse for Fæ- 
muns-Sandstcnen. Idet vi nu folge Rigsgrændsen videre mod 
Nord for atter at afstikke os en Strækning til Undersogelse, 
betræde vi strax Yigelen , dette frit liggende og Omegnen 
ganske dominerende Fjeld, hvis Navn vi derfor passende kunne 
laane i ovenslaaende Overskrift, der foruden Graniten selv 
ogsaa faaer omfatte den nærmeste Rand af de tilgrændsende 
Strata. Rjergarterne i delte Feldt ere folgende: 
G r a n i t. 
Denne Bjergart béstaaer i Yigelen af graalig- og rod- 
lighvid Feldspath, graalighvid Qvarts og sort Glimmer; des- 
uden savnes sjelden et gronligt og tæt, feldsteenagtigt Mi- 
neral, der dog kun i ringe Mængde er tilstede. Kornet er 
middels. Porphyragtig Struktur observeredes af og til. Sjel- 
den anslaaer man denne Granit uden at stbde ,paa brun Ti- 
tanit; Krystallerne ere vel meget smaa, tildeels kun en Linie 
store, men dog meget tydeligt uddannede. Dette Mineral kan 
derfor kaldes en constant Blandingsdcel i Vigel-Graniten. 
I Kalkspath, der ledsager en Qvartsgang vestligt under 
Ruten, saa jeg almindelig Q var l s krystalliseret. — Næslen 
paa det Overste af Ruten findes en forvitrende Gabbroart af 
middels Korn — graa Feldspath og sort Augit — rimeligviis 
en stokformig Masse; dens Omrids kunne ikke iagltages. For- 
resten saa jeg ingen fremmede Mirieralier i Feldtet. 
Graniten danner her to adskilte Fjelde, forst den storste 
