408 
J. C. Hor bye. 
seros No. 149 sees Graniten umiddelbart at dækkes af en ho- 
rizontal Bænk af tæt Helleflint. — Iovrtgt kommer jeg under 
et af de folgende Feldt tilbage til denne Materie. 
Med Hensyn til bege Bjergarters relative Position er det 
i selve Yigelen oiensynligt, at Helleflinten ligger over Gra- 
niten, paa hvilken den hviler i Form af en langstrakt og hvas 
Ryg med steile Styrtninger paa den mod Graniten vendte 
Side. Derfor stige Helleflintens hoieste Pynter, Josnaa-Slo- 
terne, flere Hundrede Fod hoiere end Graniten, og derfor er 
Contakten mellem begge Bjergarter her al tid skjult af ned- 
styrtede Helleflint-Ure. Derimod paa den vestlige Side af 
Ruten seer det næsten ud, som om begge Bjergarter staae ved 
Siden af hinanden; dette er imidlertid kun en skjoldforinig 
Anleining, og hoiere op paa Ruten sees Helleflinten som et 
tyndt Dække at ligge over Graniten, ligesom Forholdet er 
paa det omtalte Contaktpunkt i Nord for Ruten. — Forholdet 
paa Granitens Vestside nær Soen Feragen er aldeles afgjo- 
rende: i den forste storre Bæk nordenfor Josnaaen anstaaer 
skiktet Helleflint, der rimeligviis uafbrudt udbreder sig videre 
mod Nord langs Sobredden; folger man denne Bred et Stykke 
og derpaa stiger ostligt opad Fjeldsiden, vil man derimod 
findc, at her anstaaer Granit paa en betydelig Strækning, og 
at denne hoiere op dækkes af den skiktede Bjergart, der netop 
ved Trægrændsen alter afloses afVigelens store og sammen- 
hængende Granitfeldt. Hvorledes Grændserne for dette lille 
Granitfilial falde, er her af mindre Vigtighcd ; Hovedsagen er, 
at det virkelig er til, m. a. 0., at en Deel af Graniten stik- 
ker op gjennem det tynde Dække af urokkede Skikter, der 
tilsyneladende adskille delte oformige Granifparli fra det store 
Massivfeldt. Jeg har sogt at anskueliggjøre Forholdet i Profil 2. 
Helleflintens Sammentræf med Fæmuns-Sandstenen faaer 
man kun paa et Sted see, nemlig paa det sydlige Vigelskaft; 
