414 
J. C. Horbye. 
af Hoideforholdene efter Oiemaal. Og det er ikke alene So- 
erne selv, hvis Beliggenhed kan henføres til det samme Ho- 
rizontalplan; de begrændses nemlig her ikke altid som i vore 
fleste Fjeldegne af steile Fjeldsider, saa det Areal, som de 
indtage, kun er en Ubetydelighed mod Fjeldmassernes Areal; 
men de ere beliggende i forholdsviis vide og aabne Dale, og 
et jævnt Lavland af ikke ringe Udstrækning stoder flere- 
steds til deres Bredder, saa at altsaa et betydelig! Areal ved 
et almindeligt Overblik kan slaaes sammen og betragles un- 
dere et med Soerne. 
Paa den Strækning, der ialmindelighed belragtes som det 
Overste eller som „Ryggen“ mellem det Sonden- og Norden- 
fjeldske, linder man her i Egnen flere Dalforer, der lobe om- 
trent i Ost og Vest: Hitter-, Haadalen, Aursuens og længere 
nordpaa Begyndelsen af Gulas Dal. Af disse er Aursuens 
Dal den hoiest beliggende, den længsle i ostvcstlig Retning, 
og udmærket ved sin Bredde og aabne Charakter. Denne to 
Mile lange So skylder sin Tilværelse en Glimmerskifer-Ryg 
af ringe Mægtighed, der som en Dæmning sætter tværs over 
Dalen ved Soens vestre Ende og opdæmmer Vandinassen 
* saaledes, at Gaarden Kurosen, strax nedenfor denne naturlige 
Dæmning, liger omtrent 30 Fod under Soens Speil. Yed sin 
ostlige Ende omsluttes Soen for storste Delen af lave Sand- 
sletter; Dalgangen fortsætter nemlig mod Ost lige til Rigs- 
grændsen ved Yolddalen, overalt aaben, jævn og viid. Fjel— 
dene, som omgive Dafen , skraane meget langsomt op fra 
Dalbunden, overalt bedækkede med Yegetalion, og afgive 
Plads nok for den storste og bedste Deel af Roros Sogn. I 
den ostlige Deel af Dalen danne de nærmeste Fjelde ikke 
nogen fortsat Begrændsning for Dalforet, men belragtes ret- 
tere som isolerede Hoider uden fortsat Sammenhæng CGruv- 
sjo- og Gronhogd, Dal-Yola). — Jeg har bestemt hele Da- 
