416 
J. C. Hor bye. 
Det er gjennem denne, al en Deel af Fæmuns Yande finder 
Yei til Glommen. Al begge Sder engang kun udgjorde een, 
antyde Mærkerne af en hoiere Vandstand ved Feragens Bred. 
Fæmuns sydligeAflob folger mærkeligt nok ikke Hoveddalens 
Retning. Her er det atter betydelige Sandmasser, som stille 
sig mod Soens videre Udstrækning, og hindre dens Vand- 
masser fra at folge den naturligste Vei efter Dalen gjennem 
Vurrusjo til Sverige. Skjont Yasdraget saaledes her forlader 
Hoveddalen og bryder sig en Yei mod Vest, danner der sig 
dog i Fæmunsdalen strax atter et nyt Vasdrag, Ostre Dal- 
elvens Kilde, der tager ostlig Retning; begyndende paa Sand- 
moerne om Fæmunsenden danner det allerede en halv Miil 
fra denne en stbrre Sd, Vurrusjoen. Ifolge tre direkte Maa- 
linger, der kunne kontrolleres ved ni Maalinger af det nær- 
liggende Drevsjo Kapel, ligger Vurrusjoen 20' hoiere end Fæ- 
mun, og omtrent den samme Beliggcnhed har Soen Floiningen 
paa Rigsgrændsen, Forskjellen er hoist 3 Fod. Til den der- 
paa folgende Storbusjo i Sverige skal Vasdraget have om- 
trent 20 Fods Fald, og denne maa altsaa ligge omtrent i 
samme Aiveau som Fætnum — Mindre end 100 Fods Stigning 
vilde altsaa være tilstrækkelig til at bringe den sidstnævnte 
og sydligste So i Niveau med den nordligste, Aursuen, hvil- 
ket er mærkeligt; man erindre den hele Stræknings Længde, 
og at kun Aursuen og Feragen ere adskilte ved en Barriere 
af fast Fjeld, inedens de ovrige med melliggende Sandmoer 
udgjore eet uafbrudt Dalfore. 
Terrænet ved Fæmuns nordlige Ende er jævnt og aabent 
Sletteland med en svag Stigning op mod Rigsgrændsen. I 
Syd for Elven Roa derimod anlager Landskabet en anden 
Charaktcr, og det er forst sondenfor Sork-Yola, at vi atter 
finde jævn Dalbund af saa betydelig Udstrækning, at den er 
Omtale værd. — Om Fæmuns sydlige Ende er aabent Land 
