Et Strog af Rigsgrændsen. 
417 
af særdeles stor Vidde; lige fra Fæmunsenden til og forbi 
Qvitlen kan Alt betragtes som *en eneste Sandmo, der fra 
Fæmun sænker sig svagt mod Syd, og h vis midlere Niveau 
temmelig nbie falder sammen med Beliggenheden af Drevsjo 
Kapel. Men Slettelandet ber — Fortsættelsen af Fæmuns Dal 
— er ogsaa forlsat langt udenfor Sandafleiningernes Omraade, 
og det Basin, hvori Vurrusjo ligger, fremstiller jævnt og skov- 
dækket Land af sikkert over 1 Qvadratmiils Areal; mod Syd 
begrændses det nemlig forst af det store Hoifjeldspartie 
nordlig! ved Herje-Haagn, og mod Ost er det kun tilsynela- 
dende, at Yasdragene af Vaaleberg og Flaateberg lukke for 
Dalen, der saavel mellem som sondenfor disse fortsælter in d 
i Sverige, hvor den paa engang udvider sig til et særdeles 
vidt Basin med næsten 2 Miles Udslrækning fra Syd mod Kord? 
overalt bedækket med Skov og svagt hældende mod Sydost; 
dog lobe Basinels Vasdrag saavel mod Nord og Syd som mod 
Ost, et Beviis paa Dalbundens Jævnhed. — 
Saavidt om den vide Dal, hvori de store Soer langs Rigs- 
grændsen ere beliggende. Det staaer nu tilbage at omtale 
Strækningen nærmere selve Grændselinien. Hvad nu forst 
Fjeldenes Physiognomi angaaer, saa kunde man maaskee her 
vente udtnærkede Fjeldfonner, naar man erindrer, at Bjerg- 
arten paa flere Steder staaer Qvartsit lige saa nær som Sand- 
steen; men saadanne finder man imidlertid sjelden. Bjergar- 
tens oprindelige Sandsleenaglige Natur i Forening med Skik— 
ternes ubetydelige Fald betinger ikke Former af nogen paa- 
faldende Charakter; paa flere af de hbieste Fjelde findcs vide 
Platformer uden Antydning til egentlig Top eller Spidse, og 
skjbnt Fjeldenes Hoide fleresteds ikke er ubetydelig, impo- 
nerer den dog ikke saa meget, som den ellers kunde, da 
Horizontaldimensionerne ere for mæglige i Forhold til Hoi- 
den. Selv steile Fjeldsider, som det Udgaaende af horizon- 
27 
