418 
J. C. Horbye. 
tale Lag dog saa ofte frembringe, ere her langtfra ikke Re- 
gel; de uhyre Steenure ved Fjeldenes Fod bidrage maaskee 
Sit til at udjævne mangen brat Fordybning og til at skjule 
mangen steilere Afsats. Dalene have derfor mere Charakteren 
af jævne og vide Hvælv end af rcndeformige Fordybningcr i 
Fjeldlegemet. Som Undtagelser veed jeg kun at anfore Gru- 
velsjoens trange Dal og Fjeldet „Herbensen“ eller „EIgaa- 
bukken 44 ved Djupsjoen; dette Fjeld danner en lang og meget 
hvas Ryg, der seet efter Længden fremstiller en regelret Kegle, 
en al de spidseste Fjeldformer jeg har seet. Af de beteg- 
nende Udtryk for forskjellige Former, der staae Almuesman- 
den til Raadighed, horer man derfor fornemmelig anvendt 
„Vol a og for de storre Fjelde ,,Haagn“ (sv. Hagn) , der be- 
tegne brede og temmelig charakterlose Fjeldmasser; af egent- 
lige „Stoter“ findes kun faae, enkeltstaaende og forholdsviis 
smale Fjelde med steile Sider og ligesom afskaaret Top. 
Selv det beromte Svuku er igrunden kun en lang Ryg uden 
noget paafaldende i sin Form ; men i den nordlige Ende, hvor 
Ryggen har sin storste Hoide, er den paa et Par Sider tem- 
melig steilt afskaaren, og det er kun seet fra denne Side, 
efter Ryggens Længde, at Fjeldet er imponerende og kan 
forljene Navnet Svuku- „Stot“, fordi det her tager sig ud 
som en ganske isoleret og afstumpet Kegle. — Mægtige brede 
Fjeldmasser uden pikante Former, graa og nogne eller dæk- 
kede med bleeg Mos, brede Dale med træge Vasdrag og med 
Skove, lige saa sparsomt belivede af Dyr som af Mennesker 
— se det er Alt, hvad Trakten mellem Fæmun og Rigsgrændsen 
har at byde den Reisende. 
Anseeligere end Fæinunsfjcldene er Vigelen. Heri har 
dog egentlig ikke dens Granit nogenDeel; de mange omkring 
4000' hoie Granitkupper, der indtage den midterste Deel af 
dette vidtloftige Fjeld, ere alle mærkeligt afrundede, Fordyb- 
