428 
J. C. Horbye. 
med denne Zone, har den med Lethed udgravet sig et dybt 
og skarpt begrændset Leie mellem Graniten i Zonens Hæn- 
gende og Liggende, livorat den heller ikke kan udtræde, for 
den forenes med Nea. 
Graniten naaer fra Vigelsjoens og næsten til Soen Esands 
sydlige Ende, og har saaledes en Udstrækning fra Syd mod 
Nord af omtrent 3 Mile; den storste Bredde er kun en halv 
Miih Feldtet er egentlig deelt i to Dele, der utvivlsomt staae 
i Forbindelse med hinanden, skjont de i Dagen ere adskilte 
ved paaleiede Masser i Nærheden af Nea. 
Med Hensyn til Bjergartens Position i Skarsfjeldene har 
Graniten en central Beliggenhed; ved dens Grændser er det 
næsten altid Ilelleflint, som unddrager den videre lagltagelse. 
Il el 1 el 1 i n t. 
Denne Bjergart optræder her i Regelen med sine sæd- 
vanlige Charakterer, tæt og smaasplintrig, med jævne Brud- 
flader, rodliggraa til roggraa, ja næsten sort Farve. Ligesom 
i Vigelens Feldt trælFer man vistnok ogsaa her Helleflinten 
tilsyneladende uskiktet og kun kldftet i ubestemte Retninger; 
men delte er i Skarsfjeldene kun at betragle som sjeldne 
Undlagelser i Forhold til de særdeles vidtloftige Strækninger, 
der ere udmærket skjont skiktede. I Regelen danner nemlig 
Bjergarten, saalænge den iovrigt har sin normale Beskaffen- 
hed, et sandt Monster paa en skjon og paa lange Strækninger 
regelmæssigt fortsat Skiktning. Deels er den tennnelig tynd- 
skiktet, ja næsten skifrig, og i sidste Tilfælde mangler den 
sjelden en tynd glimmer- eller talkagtig Beklædning paa Skikt— 
fladerne; deels danne Skikterne skjonne og regelmæssige 
Bænke, i nd til en Favn mægtige og uden Spoer af Skifrighed 
i det Indre, medens dog undertiden en begyndende Forvitring, 
idet den loser den engere Forbindelse mellem Bjergartens 
