110 
V. M. GOLDSCHMIDT. 
fjorden gjennem et stort omraade av oversilur i store vakre 
folder. Siluren gjennemsættes av talrike gangbergarter; tilhøire 
for jernbanelinjen kan man i nogle kilometers avstand se Viks- 
bergenes opstikkende essexitmasse, tilvenstre for linjen en lig- 
nende masse i Ballangrudhøiden. Der bemerkes, at siluren 
ogsaa her (utenfor kontaktzonerne) endnu er helt umetamorf. Fra 
Jevnaker og til henimot Hønefos er der igjen talrike skjæringer; 
vi ser her den kambrosiluriske lagrækkes lavere dele, de kam- 
briske alunskifre, tildels meget rike paa svovlkis og bituminøs 
substans (selvantændelse av alunskifer under banens bygning 
netop paa denne strækning). I alunskifrene sees talrike intrusive 
gangmasser av mænait og camptonit. 
Ved Hønefos forlater man Kristianiafeltet og kommer ind 
paa det sydlige Norges "Store grundfjeldsplate. Fra toget ser 
man gamle gneiser og lignende bergarter, gjennemsat at talrike 
gangmasser av grundfjeldets granitpegmatit (særlig vakkert i den 
nedre del av Hallingdal). Længere frem passeres et bredt steilt- 
staaende drag av Telemarkformationens kvartsiter. Banen be- 
gynder nu at stige sterkere opover dalsiden; ved Gjeilo naar 
man frem til henimot selve høifjeldsvidden. Viddens øverste 
niveau falder her omtrentlig sammen med den gamle subkam- 
briske overflate, alle lidt høiere toppe er kronet av de yngre for- 
mationer f. eks. Ustetind syd for banen med en kalot av kambro- 
silur. De høieste fjeldmasser viser over kambrosiluren store 
plateformede masser av krystalline bergarter, langs denne stræk- 
ning av Bergensbanen bestaaende av granit og gneis. Et for- 
trinlig eksempel herpaa er Hallingskarvets lange, øst — vest stry- 
kende mur, som av og til kan skimtes fra toget. Den bratte 
fjeldvæg bestaar i de øvre dele av granit og gneis, dens nedre 
del er dannet av løse kambrosiluriske skifre. 
Banen stiger endnu høiere. Ved Finse er man naadd op til 
henimot den subkambriske erosionsflates nivaa. Paa begge sider 
av banelinjen ser man, 100 — 300 meter over denne, den skarpe 
formationsgrænse mellem lys underliggende granit, mørk over- 
