FØRER VED GEOL. EKSKURSION TIL FINSE 
111 
liggende kambrosilur. Grænseflaten er næsten plan, ved Finse 
og vestenfor stiger den svakt vestover. 
Over kambrosiiuren sees syd for Finsevand Hardanger- 
jøkelens hvite plataa-bræ, med opstikkende fjeldpartier, for en stor 
del bestaaende av høifjeldets granit og gneis over fyllitformationen. 
B. Sandaadalen. 
Ca. 6 kilometer vest for Finse, ved jernbanens overgang 
over Sandaa, forlates toget. Vi er her end nu nedenfor den sub- 
kambriske erosionsoverflate. Grundfjeldets herskende bergart er 
en grov granit, ofte balvporfyrisk. Den er lyserød paa forvitret 
flate, graa paa frisk brudd. Denne granit dækker meget store 
omraader inden det sydlige Norge, den er yngre end Telemarks- 
formationen. Kvartsitflak i graniten, som ikke er sjeldne om- 
kring Finse, regnes som regel til denne formation. Ogsaa flak 
av metamorfe gabbroide bergarter er hyppige. Ofte sees ogsaa 
gjennemsættende gange av granitpegmatit, undertiden med lidt 
molybdænglans. 
Fra jernbanelinjen gaar vi opover mot nord, lidt vest for 
elven Sandaa. Man stiger først opover grundfjeldsgraniten, til- 
dels med smaa partier av mere basiske facies, anriket paa biotit, 
apatit, jernerts. I en høide av ca. 1500 m. o. h. kommer man 
til et li tet plataa, der som en terasse kan følges langs hele fjeld- 
siden. Dette plataa er den subkambriske overflate, det danner 
grænsen mellem grundfjeldets granit og kambrosilurens fylliter. 
Kambrosilurens lersedimenter er her nemlig regionalmetamorfe, 
i motsætning til de umetamorfe sedimenter inden Kristianiafellet, 
lerskiferen er fyllitiseret. Der kan nævnes, at metamorfosen stiger 
gradvis vestover, idet følgende stadier passeres: 
1. Umetamorf lerskifer med amorf grundmasse. 
2. Kloritfyllit. 
3. Biotitfyllit. 
4. Granatførende skifre. 
