119 
V. M. G0LDSCHM1DT. 
Metamorfosen avtar igjen vestover, efterat den høieste grad 
er naadd. 
Ved Finse er man inden biotitfy lliternes zone, dog endnu 
nær grænsen mot kloritfylliterne. Ofte er forøvrig biotiten se- 
kundært kloritiseret. 
Den subkambriske erosionsflate er udmerket blottet ved 
Sandaadalen, specielt vest for Sandaa. Det lønner sig at gaa 
nogle kilometer paa denne plane flate, begyndende i øst ved 
Sandaa, derfra ca. 2 kilometer mot vest — sydvest. 
Man vil da finde kambrosilurens basalkonglomerat bevaret 
i alle fordypninger av den subkambriske flate, mens det i 
høiere positioner er blit mere eller mindre utvalset. I fordyp- 
ningernes konglomerat kan ingen metamorfose konstateres ma- 
kroskopisk, det ligner næsten recente dannelser. Ved nogen 
søkning vil man lier kunne finde vel bevarede eksemplarer av 
Torellella lævigata, et ledefossil for nederste kambrium. 
Det viser sig saaledes, at den massive grundfjeldsmasse bar 
beskyttet de nærmest tilgrænsende konglomeratpartier og deres 
fragile fossiler mot enhver mekanisk paavirkning, mens be- 
skyttelsen svigter allerede i faa decimeters avstand over grund- 
fjeldet. Særlig vel bevarede kambriske sedimenter sees ogsaa 
som fyldning i grundfjeldets gamle sprækker. Vi har her „sand- 
stensgange“, som i profil sees at strække sig nedover fra basal- 
konglomeratet. En usedvanlig instruktiv lokalitet ligger ca. 200 m. 
syd for „5“ i høidetallet 1495 paa Finn Qvales turistkart, hvor 
ogsaa billedet pl. IX er tat. 
1 sandstensgangene kan man se store nedfaldne granit- 
blokke. 
En eiendommelig dannelse i basalkonglomeratet er fosfat 
konkretioner, ofte med ganske eiendommelige former. Fosfat* 
gehalten skriver sig vel fra organismer (Torellella lævigata har, 
som bekjendt, et fosfalskal). Gjennemsnitsmængden av fosfat er 
ikke saa liten. En større prøve av konglomeratet, som jeg lot 
analysere, indeholdt efter hr. kemiker 0. Roer 4,66 °/ 0 P 2 O 5 . 
