132 
ROLF NORDHAGEN. 
som „amerikanere“ og slaar dem sammen med de ovenfor 
nævnte 3, slik at han faar en gruppe paa 6. Om denne uttaler 
han følgende (p. 21 — 22): 
„Som en mulighet, der faar en viss sandsynlighet ved fundet 
av Dulichium, henstilles det, om de nævnte seks plantearter 
(og muligvis flere andre) ikke rettest kan opfattes som „in te r- 
glaciale relikter“ fra sidste interglacial tid. Deres voksesteder 
tillater, saavidt jeg kjender deres kvartærgeologiske forhold, en 
saadan antagelse (Plantanthera s findested i Torne Lapmark dog 
undtat); deres spredte forekomst kunde derved finde en forkla- 
ring omend ikke den eneste mulige. Man kunde naturligvis 
ogsaa * 1 opfatte dem som ny-indvandrere der endnu ikke har hat 
tid til at spre sig over hele det areal der passer for dem. Ganske 
visst har Eriocaulon, Spiranthes og Platanthera meget smaa, 
let transportable frø mens de andre arter har store frø, om hvis 
flyteevne jeg foreløbig intet kan oplyse; men ingen av dem er 
strand planter og flere av dem findes kun i betydelig avstand fra 
kysten; om der forøvrig er nogen mulighet for at disse planters 
frø skulde uten tap av spireevne, kunne transporteres tvers over 
Atlanterhavet, med vind, strømme eller dyr, derom skal jeg av 
mangel paa tilstrækkelig kjendskap til alle disse faktorer ikke 
uttale mig nærmere; sandsynlig forekommer det mig ikke. u 
Det er et stort spørsmaal om denne Haktz’s gruppering er 
rigtig eller helt forsvarlig. De 3 sidstnævnte av hans arter er 
fjel d plan ter og hører med til det grønlandsk-amerikanske 
element i Norges arktiske flora, og vokser paa fjeldene i den 
nordligste del av landet. Det sier sig selv at disse 3 maa ha 
hat ulike bedre betingelser for at kunne overleve en istid end de 
øvrige i Hartz’s gruppe. Denne er ef ter min mening altfor 
„ heterogen u (o: arternes livskrav og dermed deres utbredelse er 
altfor forskjellig) til at kunne behandles under ett. Derimot kan 
i 
„som prof. E. Warming i diskussionen efter mit foredrag om dette emne 
i dansk geologisk forening i foraaret 1904.“ 
