136 
ROLF NORDHAGEN. 
kansk støv kan føres over umaadelige strækninger; men disse 
tilfælder er meget specielle. Det var de kjæmpekræfter der sattes 
i bevægelse ved utbruddene som bevirket at de fine støvpartikler 
kom op i de høiere luftlag og kunde holde sig svævende. 
Vanlige storme vil neppe kunne utrette noget lignende. 
Dertil er de altfor lokale og foregaar altfor nær jordoverflaten. 
Deres betydning som transportmiddel for lette frø eller sporer 
over mindre avstande tør være ret stor, men vistnok ringe eller 
heit uvæsentlig naar det dreier sig om saa kolossale vidder som 
f. eks. Atlanterhavet 1 . 
Hvis planten skulde være kommet til Asmal ved menne- 
skets hjælp, maatte det nærmest være som en følge av den 
livlige skibsfart paa Amerika. Europas ruderatflora har jo 
faat rike tilskud paa det vis. Men Ranunculus Cymbalaria 
kan paa ingen maate stilles i klasse med ruderatplanter. Vokse- 
stedene i Amerika er ogsaa av den art at chancerne for en 
frøtransport ved skibsfart (lastning og lossing) er smaa. Og 
hvis saadant allikevel skulde kunne ske, saa var Hvaler et av 
de steder hvor man mindst skulde vente at finde planten. For 
der er ubetydelig dampskibstrafik; befolkningen lever av jordbruk 
og fiskeri, og øene anløpes kun av lokalbaater. Deres ugræs- 
flora er heller ikke særlig rik, og der er ingen ballastpladser. — 
Et lignende ræsonnement kan vistnok gjøres for de andre før 
omtalte arters vedkommende. Ingen av dem kan betragtes som 
ruderatvekster. — Paa den anden side kan man heller ikke si 
at chancerne for at Ranunculus Cymbalaria skulde føres over 
Atlanterhavet ved menneskets hjælp, er det mindste større end 
f. eks. for Eriocaulons vedkommende. De synes mig helt like- 
værdige. At Eriocaulon har et større utbredelsesfelt i Europa 
kan forklares ved at den er kommet tidligere over fra Amerika 
end ranunkelen, og behøver ikke at tyde paa at planten er mere 
„spontan“ i sin optræden end Ranunculus Cymbalaria. 
1 Cfr. Naturen. 1903. Hvor langt kan luftstrømme sprede plantefrø 
p. 154—159. 
