138 
ROLF NORDHAGEN. 
Sortehavet — det kaspiske hav, i hvis omgivelser der jo er en 
overflødighet av saltholdig jordbund 1 2 . Ti gjennem disse strøk 
gaar netop en av de sibiriske fugles hovedtrækveie. Ifølge Ørjan 
Olsen 2 gaar der en saadan fra Ob— den sibiriske jernbane — 
Kirgise r steppen — det sydligste Ural — det kaspiske 
hav — Sortehavet — Middelhavet. 
Chancerne for en tilfældig spredning ved frøtransport med 
fugle skulde derfor alt i alt være meget større for Øst-Europas 
vedkommende end for Syd-Norges. At frø skulde kunne føres 
med fugle fra Amerika til Norge, har jeg ogsaa overmaade 
vanskelig for at begripe. Jeg er derfor kommet til det resultat 
at heller ikke denne forklaringsmaate er fyldestgjørende i dette 
tilfælde. Desuten hører spørsmaalet om effektiviteten av fuglenes 
frøtransport over store avstande til de mest omstridte i spred- 
ningsbiologien; meningene staar jo paa dette punkt tildels dia- 
metralt mot hinanden. 
Uten at jeg vil benegte muligheten av at der her foreligger 
et eksempel paa en saadan spredningsmaate, er jeg dog blit 
staaende ved det sidste alternativ: transport ved havstrøm- 
mene, som det eneste der er nogenlunde tilfredsstillende for 
tanken. — Jeg har allerede før omtalt, at ranunkelen i Nord- 
Amerika har en temmelig vid utbredelse, saaledes langs østkysten 
fra Labrador til New- Jersey. Nu er det jo en velbekjendt sak 
at „Golf strøm m en“ fører drivved og frugter av en række 
amerikanske plantearter til Europa, særlig til Skandinavien, og 
hvorav flere har vist sig at være spiredygtige 3 . Saaledes er 
f. eks. frøene av Entada gigalobium og Mucuna urens fundet 
1 cfr. f. eks. H ayek : Die Pflanzendecke Østerr eich-Ungarns. 
Leipzig & Wien 1916; p. 506 — 508 fins talrike skildringer av Ungarns 
saltstepper. 
2 Forelæsninger avholdt ved Universitetet 2det semester 1915. 
3 Lindman: Om drivved och andra af hafsstrommar uppkastada natur- 
loremål vid Norges kuster. Goteborg 1883, og Sernander: Den skan- 
dinaviska vegetationens spridningsbiologi p. 116. 
