42 
JCeilhau 
hed; thi det har sikkerligen været os paafaldende, da de 
forskjellige Omrids af Granitens Masser bleve os tydelige*), 
da vi horte ora dens Overgange til de begrændsende skik- 
tede Bjergarter, om dens Ramificationer i dem paa andre 
Grændsepunkter, o. s. v., at Alt dette indtil i det mindste 
Detail var end Gjentagelse af Dolomitens Forholde til dens 
skiktede Omgivelser. Det er vist, siger en agtet Geolog 
(de la Beehe), at saasnart en Bjergmasses Forholde i Rom- 
met staae os klart og anskueligen foroie, saa kunne vi ikke 
være i megen Uvished betræffende dens Oprindelse; jeg 
har altid hyldet denne vigtige Sandhed, men af den sam- 
me folger, at naar to Slags Bjergmasser stemme overeens 
med Hensyn til disse Forholde, saa har deres Dannelses- 
Maade sikkert ogsaa været ligeartet. Jeg mener saa- 
ledes, at den samme Theorie, som skal gjælde for Dolo- 
miten, ogsaa maa blive at anvende paa Graniten og de ov- 
rige med den analoge Bildninger. 
Det er da her Stedet atter at tage den Dolomit-Theo- 
rie for os, som forudsætter Talkkalkspathens Dannelse i 
hiin Bjergart ved Magnesia-Exhalationers Indtrængen i de 
kulsure Kalkmasser. Vi kunne, efter det forhen Udviklede, 
ikke Andet end ansee dette Postulat for ganske tilladeligt, 
uagtet det betydeligen foregriber, hvad vi til Dato vide i 
Chemien. Men hvad som er anstodeligt derved, er, at det 
ikke kan anvendes uden andre hoist vilkaarlige Forudsæt- 
ninger. Da det ikke kan nægtes, at Dolomiten paa sine 
Steder forekommer som ganske tynde og derhos vidtstrakte 
Flotser, ordentligen indleiede mellem andre Skikter, saa 
bliver det uforklarligt, hvorfor det flygtige Stof saa netop 
*) Granitens leieformige Forekommende paa sine Steder er for- 
hen ogsaa blevet beskrevet, efter Leonhard. 
