46 
Keilhau 
ler ildflydende Tilstand eller af en Oplosning i nogetsom- 
helst neptunisk Fluidum.” Men dog hænger man ogsaa 
nu for meget fast ved denne Forudsætning; alene ved at 
losrive sig endnu mere derfra er det at haabe, at ’’noget 
Lys vil udbrede sig over Oprindelsesmaaden af saa mange 
besynderligen anordnede Bjergbildninger, som slet ikke ere 
at begribe, saalænge man antager den faste Jordmasse at 
befinde sig i en absolut uvirksom Tilstand*” ”Og en Mæn- 
de Mineralfrembringelser, som man ellers, paa en meget 
tvungen Maade, har tilskrevet Infiltrationer eller Sublimatio- 
ner, ville da ,? mcente jeg, ”vise sig som Producter af en lang- 
som Proces i den rigide Bjergmasse.” Et fortsat Studium 
har, som bemerket, siden bestyrket mig end mere i disse 
Anskuelser, i det ikke blot Betragtningen af de som Bjerg- 
arter optrædende Mineralmasser, men ligesaavel ogsaa af 
de mangfoldige paa de særegne Leiesteder, paa Gangene, 
Leierne, Nyrerne o. s. v« forekommende Dannelser, saavel- 
som af de blot indvoxede eller indsprengte Mineralier ide- 
lig forte tilbage til Anvendelsen af hiin, som jeg troer, i 
Geologien aldeles fundamentale Sandhed. 
f 
Yi gjentage det endnu engang, at det ikke maa være 
til Hinder for denne Sætnings Benyttelse, at de Facta, 
hvorpaa den beroer, endnu ikke kunne videre forklares; 
thi vi ere dog ikke tilsinds at indstille alle vedkommende 
geologiske Forskninger, indtil man kommer de tilsigtede 
Forklaringer nærmere, og heller ikke kunne vi længere 
bevæge os paa det gamle, hidtil udelukkende cultiverede 
Terrain, hvor nye Ressourcer til nye Behov ikke mere 
tilbyde sig. 
Yi ville altsaa forsoge at gjbre os al den Nytte, vi 
kunne, af de ommeldte Erfaringer. Naar det, hvorpaa de 
grunde sig, bliver aldeles ligefrem betragtet, — saaledes 
