Granitens Theorie. 
nemlig som af den, der har resigneret med Hensyn til at 
kunne gjennemskue Tingen til dens dybeste Rod og Grund, 
men som, fraskillende alle fordunklende Reflexioner, ikkun 
seer den som reent Phænomen, — saa foranlediges deraf 
nogle almindelige Forestillinger, hvorved Irringer vistnok 
ere mulige, men som dog idetmindste provisorisk ere at an- 
tage som rigtige. Saaledes maae vi i visse Tilfælde tænke 
os, at Materialet til de fra Nyt af dannede Legemer ikke 
hidrorer fra noget Punkt udenfor de Steder i de faste 
Masser, hvor Dannelserne foregaae, Keferstein, i det han 
taler om Spekstenen og andre lignende Metamorphoser 
(egentlig Metasomatoser), bemerker aldeles rigtigen, at disse 
Mineraliers chemiske Constitution ikke staaer i det mindste 
Sammenhæng med den chemiske Sammensætning af de Spe- 
eier, ved hvis Omdannelse de fremgik, og viser, at man 
ikkun kan antage, at de cliemislce Stoffe fuldstændigen have 
forvandlet sig til hinanden. Saalænge til Chemien kommer 
videre paa Spor efter de i saadanne Tilfælde foregaaende 
Processers Væsen, maae ogsaa vi adoptere den samme Idee, 
og kunne ogsaa beholde Udtrykket derfor. Den forste af 
de tilsigtede almindelige Forestillinger er altsaa den, at vi 
tænke os Muligheden af fuldstændige substantielle Forvand* 
Unger *), hvorved da chemisk fra Nyt af dannede Legemer 
kunne antages ikke nodvendigviis at have erholdt Tilfbrsel 
*) Dersom de Stoffe, der af os nu ansees som Elementer eller 
Grundstoffe, ikke yirkeligen ere dette, saa vil hvad der for 
Oieblikket fremstiller sig for os som ubegribelige Forvand- 
linger, siden maaskee kunne paavises som Decompositioner 
og Compositioner af ganske almindeligt Slags. Men, som 
antydet, det er ikke Geologens Sag at forklare disse Pro- 
cesser; han har fortiden alene at erkjende dem som virkelig 
existerende^ 
