60 
Keilhau 
Bet er en merkelig Kjendsgjerning, hvilken heller ikke 
forhen blev anfort, at de ved Granitgrændserne sædvanlige 
Forandringer af Overgangsstraterne ikke have fundet Sted, 
hvor Urbjerget er nær nok til at bevirke Alunskiferens 
Fremtræden; denne sidste Bjergart finder man aldrig over- 
gaaende til haard Skifer, om end Granifcen stoder ganske 
nær ind til Samme. Men da antræffes Chiastolith deri, et 
ganske særeget Beviis paa, at Bestræbelsen efter Krystal- 
dannelse ogsaa paa disse Steder ikkedestomindre har været 
virksom. Yi bemerkede om Euritporphyren, der af nu ind- 
lysende Grunde meest optræder i Alunskiferen, at den ved 
sin Berorelse ikke formaacr at fremkalde nogen Forandring 
i denne Bjergart; heri viser sig da endnu et Tegn paa 
den ved disse Metamorphoser modvirkende Kraft, som sy» 
nes at ligge enten i Alunskifertilstanden selv, eller i Aar- 
sagen til Alunskiferdannelsen (Contacten med Urfjeldet). 
At ellers Porphyrerne i Almindelighed ikke frembringe 
disse ved Granit- og Urbjergs-Grændserne saa paafaldende 
Contact-Phænoraener, er et Factum, som her igjen fortje- 
ner at bringes i Erindring. Smeltede Masser maatte, 
hvad enten de siden storknede til Porphyr eller til 
Granit , ved deres Hede have frembragt omtrent de 
samme Yirkninger. Men antage vi, at hine Mineral-Ban- 
nelser og Forandringer ved Contacterne ere Resultater af 
Virksomheder, der forlange langt mere specielle Betingel- 
ser, saa studse vi ikke mere ved at see dem blot svagt an- 
tydede eller endog ganske at mangle ved Masser, hvor de, 
ifolge den vulcanistiske Udtydning, burde have forekom- 
met i hoi Grad udviklede. 
Med disse Detailler maa det paa nærværende Sted 
være nok. De, som i vort saa hbist merkværdige Over- 
gangsterritorium ville prove de fremsatte Anskuelser nbiere 
