Granitens Theorie. 
63 
aldrig kunnet erholde deres krystalliniske Struktur, havde 
ikke Hede i Jorddybene virket paa dem under stort Trylt, 
og under de særdeles Omstændigheder, hvoraf Dannel- 
sen af de saakatdte plutoniske Masser betingedes. Saa- 
Jedes er Gneis og Glimmerskifer, efter Lyell, glimmerrig el- 
ler leeragtig Sandsteen, som omvandledes ved Hede; den 
kornige og tætte Qvarts ere, efter ham, at aflede fra ki- 
selrig Sandsteen. Leerskiferen (clay-shale) er en vis for- 
andret Skifer (shale), og denne igjen et Leer, som var ud- 
sat for stærkt Tryk o. s. v. Som Beviser anfores, 
at i Cornwall den der forekommende grove Leerskifer, 
Killas kaldet, gaaer over til Hornhlendeskifer, hvor den be- 
rører Udloberne fra en stor Granitmasse, at man ogsaa paa 
Shetlands-Oerne har bemerket Leerskifer i Contact med 
Granit at gaae over til Hornhlendeskifer o. s. v. Maccul- 
loch, fra hvem Lyell har denne sidste lagttagelse, siger, at 
Hornblendeskiferen vel fra Forst af har været blot Leer 
eller dog Leerskifer, at denne dernæst blev til Kiselskifer, 
eg denne igjen umiddelbar ved Graniten til Hornblende- 
skifer. At det forholder sig rigtigt med disse Overgange, er nu 
vistnok udenfor al Tvivl ; jeg har alt for anmerket, at fuldkomne 
Analoga hertil forekomme i Christiania-Territoriet, hvor nem- 
lig de haarde Skifere umiddelbar i Gramt-Cbntacten paa 
nogle Steder fremstille snart en gneisagtig Bildning, snart 
Hornhlendeskifer eller Glimmerskifer, Men have vi før- 
staaet Forholdene i dette Territorium ret, saa har ikke no- 
gen overordentlig Hede, dette Plutonisternes store Agens, 
havt med Forandringerne at bestille. 
Heller ikke Leonhard er enig med Lyell i den af ham 
fremsatte Anskuelse om Oprindelsen af de krystaliiniske 
Skifere; med raegen Ret anforer han, at disse paa mange 
Steder ere altfor raæglige til at være fremkomne ved Om- 
