64 
Keilhau 
vandlinger, der vare afhængige af den Hede, Granit eller 
hvilkesoinhelst andre efter Yulcanisternes Mening i ildfly- 
dende Tilstand opstegne Masser kunde frembringe. Men 
Leonhard feiler, naar han drager i Tvivl *), at endnu intet 
Tilfælde bestemt taler for, at Gneis eller Glimmerskifer 
nogetsteds fremstiller sig som Omvandlings-Product. Og 
naar vi hore, at hans Mening er den, at de krystalliniske 
Skifere, saavelsom ogsaa den krystalliniske Kalksteen, selv 
ere fremkomne i ildflydende Tilstand fra det Indre, saa 
see vi til hvilken Yderlighed en eensidig, men conseqvent 
Vulcanisraus forer, at den nemlig i hoieste Grad gjor Vold paa 
Naturen. Vi have alt tidligere merket os denne Uenighed 
mellem Vulcanisterne, og deraf lovet os den gode Frugt, 
at det ene af disse Partier vil tilintetgjøre det andet, 
hvoraf ikkun kan resultere, at man vil komme tilbage fra 
al Vulcanismus med Hensyn ikke blot til de krystalliniske 
Skiferes og den krystalliniske Marmors Theorie, men og 
betræffende Theorien for Graniten og de fleste andre Mas- 
sivbildninger. 
Den Geolog, som for Oieblikket kommer de Anskuel- 
ser nærmest, der synes mig de rigtigste angaaende disse 
Bjergarters Oprindelse, er Keferstein. Han troer, at de 
ældste neptuniske Bjergarter, som vi kjende, i deres meest 
uforandrede Tilstand fremstille sig som Graavakke og Leer- 
skifer, og denne Formation benævner han Killasformatio- 
nen efter den grove, haarde Leerskifer, som i England 
kaldes Killas. I denne Formations Districter træder paa 
nogle Steder "Tendentsen til krystalliniske Former, til Con- 
centration og Udskillelse af chemiske Stoffe stærkere frem”, 
•) Naturgeshcichte der drei Beiche, Geologie, 439. 
